DET KGL.
BIBLIOTEK
Royal

Danish

Library

Digitaliseret af Digitised by
DK
Materialet

værket,

er

fri af ophavsret. Du kan

også til

kreditere

kopiere, ændre, distribuere eller fremføre

kommercielle formål, uden at bede

om

tilladelse. Husk altid at

ophavsmanden.

UK
This work has been identified

being free of known restrictions under copyright
law, induding all related and neighboring rights. You can copy, modify, distribute
and perform the work, even for commercial purposes, all without asking permission.
Always remember to credit the author.
as

VA.

TDxM.sk

Lms^bo^ -{->

cß< lovê^e, Iclsssei^

AiAcid-

12.VXMSU,S

Dan£œfe6og
5lnbet

turfitë,

for îie laoere

Älasfer.

SSeb

21.

borgen

©. g. g.

oB

U b 9

Sierbe

$ung.

a ö e.

Sjø&entøaton.
(C. 3.
XI) i

H

c

i11

ti tè

e

I

a

forlog.

jBogtrtjfïeri.
1859.

Shiits psxiegoçîake 5fuôi«sc.Viing

tCi^Miivwn V»

$fï#ns

j:.M3?.goçlske ShiciAscmiing
Kebsntaw V.

4

fortale
Stceroœrenbe Scefebogê SBeflemmetfe er, fom anbei Rurfu« at
flutte ftg til ben tibligere af o« ubgione „3123K og Scefebog for
Segpnbere, førjfe Rurfu«." 3>en er altfaa beregnet boa ©fo»
lerne« ïaoere RIaêfer; for bidfe ffulbe ben gioe et tit Sæfe
unberoiiéningen padfenbe URateriale, ber baabe fra formen« ©ibe
oar tiltalenbe og
fcengflenbc, og meb $enfpn til 3nbt)olbet for»
maaebe

at »irfe

opløftenbe og befrugtenbe paa Qlanb og fjerte.
Selcering, bet »ære fig i moralff eller real
er
iffe
^enfeenbe,
tilfigtet »eb noget af be optagne ©tpffer.
om
ben
$ijforier
løgnagtige fßeter, ben frpgtfomme Sørgen, ben
npdgjerrige Henriette, ben flifoorne Karoline, ben bpbefulbe Slfri»
ftiane, og lj»ab alle be petfonificerebe ®pber og Safter Ijebbe,
fom tibligere f)a»e figureret i Scefebøgcr, f>a»c »i berfor ingen
23rug fjaft for; faabanne gortallinger, ber beocege fig i ben fabefie
ïrioialitet« ©pfjære, og i Dtegelen mangle al inbre ©anbljcb,
Sn umibbelbar

nebtrpffe ©inbet iftebetfor at f>oe»e bet;
ffebd funbet en retfoorbig gorbømmelfe.

funbet bet
»eb

penfigtdmeedfigt

at

et

at

gi»c Sogen en encpclopæbiff gorm
Aggregat af Sliealia, fjentet alle»egne fra.

optage
©ligt fjører hjemme i
gorbringerne til begge
4

be lja»e og anben»
Sigefaa libet l;a»e »i

—

S ærebøger, iffe i
ere

en

grunbforffjellige.)

Scefebog;

men

®nb minbre fja»e

) (Sn tugtig ipcebagog uttater ftg bet'om faalebeë :

„Sein befjenbt git

te celtre,
ut paa

Sæfebøger fornemmelig

te for Sltmueftoler
at mebtele {Realia og Stof

naonlig

forfattebe

for Un»
be faafaltte almeennuttige Runbffaber, og faalebeë
ba et tummerligt Samntenfurium af alt muligt, en

bermidningen
intetjolbt te
©lagt Qsintedfentd af @eogra»l)i, ffiftotie, {Raturtjiftorie, CRatur»
lære, Sntbropologi, ®icetetit, ©urogltere o. f. »., o. f. ». 3Ren at
faabanne Søger fnarere ere alt anbet enb tjenligt«,'»« 8
fige Scefebøger, forti be boerten beforbre Seedningen
eller bibrage til ben betegnebe Sannelfe, betont er ber
nu ingen Strib meer.
.Run ben »berfie SRøb lunte unbftulbe
tem og ffaffe tem Sntgang, og om
ogfaa entnu npe Søger af benne
Slagd tomme tilfune, eller be gamle (f. @r. SBilmfend „Rinbetfreunb,"
Serrennerd „neuer beutfdfer Rinbetfreunb" og antre lignenbe) finte
Slffcetning i n»e Cplag, faa er bette beeid en gølge af SBanend
i

IV
si

funnet

optage abflracte Orbfortlaringer og tørre ©cgrebä
ub»if(inger, p»të îilegnelfe Sarnenaturcn faa afgjort mobfîrœber.
SDcn forfte Slfbeting inbepolber gabier, ©»cntpr, Segcnber.
33cb be forfte iïulbc en îitfnptning gineé til bet foregaaenbe
Âurfué, t)oi« profaiffe ®eet enber ntcb gabier.
$»ab ©oen
tprene angaaer, ba turbe ber nu næppe perffe nogen ï»i»t om
©erettigelfen af bereê Optagelfe i en Sæfebog for ©ørn. ®ereê
„rene, (Impie, naturfanbe og ffœtnefrifle ©ocjl er et ægte, gc
bigent SDÎalm, p»i3 ©arb entrer (trap fatter og erîjenbcr, og
fom, ibet ben mangen ©ang fun fpneé at tiltale 3nb6ilbning$»
traften, bog inboirfer paa pele ©jælen, og ibetminbjic albrig
gioer ben nogen falff, forjïruet etter umoratf! SMning.") #»ab
be i Slarpunbteber pa»e »æret for Stationerne, en funb og fraf
tig Slanbéføbe, bet ere be enbnu fornemmelig for göltet og lien
barnlige Sliber. $il ©»entprene (tutte ftg Segenbernc, af p»ilfe
»i regne be per benpttebe btanbt SBogeué bebjte ißrpbelfer.
2lf
gortætlingerne pa»e »i balgt faabanne, fom foretom oé at fremme
»ort $o»ebøiemeb, at pare og foræble ©inbet, ibet be, uben
©»ulft og (Sentimentalitet, i et fmutt og naturligt ©prog ffitbrebe
menneffclige $anblinger og Jilftanbc, p»ié gremftitling maatte
$e naturpifioriffe
gjøre et »elgjørenbe Sitbtrpf paa (Sjælen.
©tpffcr ere nœften alle tagne af be fortræffelige Doerjtgter, fom
ftnbeé i ©trømé natürpiftorijïe Sæfebøger, og fom ere faa »et
ffitfebe til at aabne ©liftet for SDprenaturené ©ienbommelig»
®en profaiffe Slfbeting af ©ogen flutter meb en Dtætfc
peber.
©tpffcr af piftorif! Snbpolb, for ©tørjtebelen af ©agaerne og
©agnpiftorien. ®eu fpeciettere ^enftgt meb bisfe »ar at »ætfe
©anbfen for gæbrelanbeté gortib, at inboie ben Unge i Oîatio
noué piftorifïe Si», at føre pam tit at bti»e ftg beoibfi fom
Stëtling af et gammelt og bpgtigt golf, og faatebeS gfennem en
pæ»et SSationalføtelfe at grunbfœfte en bpb og inbertig Âjœrlig»
1

—

tj»or fief bet enbmt jîaaer til meb mange
p»iê enejîe 5Dïaat er mccpamff SccSning og ©frtmmtg og
Snbprentelfe af be alternob»enbigfie .Runbffaber."

©lagt,

beeis et ffiesiis »aa,

©feter,

,

(©rafeê pœbag. S^itung 1840).

) üDîot&ecp i gortalen til ,,Ub»atgte ®»ent»r

og

gorteettinger".

V

£>eb til ffæbrelantct.

Stigen

tit at

»il miêîjeni»c

bette

gormaalé

tit bette SLJÎaal

ben

Se«

tør,

fare
Unge
»elffreoen, faa bøg fammentreengt Seretning om
be bijioriffe Segi»enbeber ingentunbe i ©tanb; ber ubforbreé et
Itofulbt, anffueligt Siltebe af gortibé« Jitftanbc og gorbolb, i
{(»iltet gorfæbreneø ©aber og ©fiffe, bereê Sfcænfe« cg §anble

tpbning;)
etter,

øm

men

er

en

enb

maabe, fort fagt, bereé tjete 8i» fremtræber i at beté SRigbom
®t faabant tjaabe »i man ,i be mebbeelte epiffe cg
cg gplbe.

Ijiftoriffe ©tilbringer »il finbe, om enb iffe gjennemført meb
ubtømmenbe gutbftænbigfieb, ^»ilfet t;er »ar umuligt, faa beg
tegnet meb ftœrfe, betegnenbe Jræf. Çajîtjotbetfen af ben biftorijïe
Jraab »ar iffe noboenbig tit bette Øiemeb.
Sit »i l>a»e gi»et
Se'tenté
af
Searbeibelfe
Øel)ten|d)lågeré
©aga cg na»ntig
fjanê fertige SReprøbuction af Segpnbelfen af [flotf firafea ©aga,
»il upaat»i»telig bifalbeø ; ligetebeø »ar bet oø umuligt at tabe
bet rige ©tof ubenyttet, [cm £audf fyar neblggt i fin fortræffe»
tige Jfioroalb Sibførle. $afon .pareffon« fffønne ©aga tja»e
»i optaget fjeet og fjotben meb negle .faa goranbringer, fom beø«
»cerre
»are
Gifter Sagaerne følge 8. 9Jlulteré
nøbeenbige.
liotige ©filbringer af ©agn t) i ft o rien f)»or Salget af ©toffet,
naenlig af Uffe fjiin ©pageø Äamp meb ©arerne, ber er et faa
»ibunbertigt gorbitlebe paa ben Samp, »i fel» t>a»c opteset, næjlcn
meb Dløboenbigtjeb paatrængte fig.
§e(e bette Stffnit flutter meb
gibigerø fraftige Slaleri, ber, fom i et Srænbpunft, famler be
Sit gaae ubenfor ©agn«
fprebte Sræf af Dlbtibenø frigerffe 8i».
bifiorien faubt »i iffe ftemmenbe meb ben Sltberø ïar», for t>»itfcn
benne Sæfebog er beftemt; Senpttetfen af ben fenere Sibø ^ifloriffc
©tof maa berfor forbefjotbeø ben ^ortfeettetfe af nær»ærenbe
SU bet oserait f)ar »«»et »»»
Sæfebog, fom bet er»or$enfigt'atgi»e.
at
Seftrabelfe
»alge ©tpffer, ber, foruben at be fra 3»bt)olbetø
©ibe tilfrebøjtittebe, »are ffreone i et reent og æbett ©prog, forbi
—

—

bette banner og foræbler,

Sen
4

er

bet

fibfte Slfbeling inbefyotber

fornøbent at bemærfe.
Samling af Sigte, ber,

næppe
en

) IDÎan fammenligne .§aucï}3 fïtttfinger i „i£ffor»alb SSibførlc", benne

SØogø Sag.

185, Cinie 10 og

flg.

VI

forfaaribt be iffe ere reent griffe, i Snbbolb ræfentlig flutte ftg til
ben ^rofaiffe ®eel.
®et er ingenlunbe £enftgten, at Øigtene«
Sæêning ffat opfatte«, inbtil ben t>rofai(îe SDeel er gjennemgaaet;
trærtimob bør be benptte« afreplenbe meb be profaijfe©tpffer beeté tit
Sæ«ning, beetê tit Ubenab«tœren. Om Øigtcrcn« frembringelfcr
gjælber bet ifœr, at ,,be banne ©arnet« fpœbe og fiammenbe
SDÎunb og forceble bet« fjerte oeb at ocennc bet fra urene
Og tjermeb oitte oi flutte bi«fe fororb. Snbnu
!un

bcflage,

at bet,

uagtet

oi

bare

maattet bortffære

Ubtrpf.".
maae

en

oi

betpbelig

Ocel af bet ©tateriate, oi barbe tcenft at benytte, og trob« ben
flore Ocfonomi, ber er anoenbt oeb Jrpfningen, bog iffe bar
ræret o« muligt at f>otbe ©ogen inbenfor bet oprinbelig beflemtc

©rfetat«

©rænbfer.
til

opforbrebe

©ten tigefom oi fra flere ©iber ere bierne
oocrffribc benne ©rænbfe, faalebe« b^be »i

at ben

billige ©rii«, fortil ben ærebe forlægger er rillig
fælge Sogen, ril betragte« fom en ©tobrægt mob, brab maaffec

ogfaa,
at

at

eller«

eller anben rilbe

en

©fulbe bet
Særer«
meb

©eilebning

nu

anfee for

rife jîg,

en

at benne

Ulempe.

©og

fan blire et ©iibbel til at

unber

berige

en

forftanbig

Sarnet« ©jæl

forcftillinger om, b B£>b ber i ©îenneffeliret bør
unbfltjc«, reb at luttre bet« følelfe at raffe bet«
Äjarligbeb for biint og bet« Slfffp for bette, at aabne bet« Øie
en

©fat af

attraac« og

for ©fjønlfeben og $erligbeben af ben o« omgirenbe ©atur, at
bære bet« fjerte i tafnemmelig Seunbring og Jilbebelfe fra bet
©fabte til ©taberen, ba b ar rart Qlrbcibe iffe ræret forgjære«,
og bet

fenbe

er

ror

i

$aabet

om,

at bet ril bære benne

frugt,

at ri ub

©og.

3 anben Ubgare fjatoe ri, efter et fra flere ©iber pttret
Ønffe, ombpttet Segenben „(5f)riftu« og ©rorfmeben" meb et

©ar anbre ©tpffer, ber b>at?c faaet ©lab« blanbt „fortællingerne"
Siler« ere i ben og be folgcnbe Ubgarer
fom ©r. 14 og 15.
foranbringer fun foretagne i bet Qsnfelte, brorreb en ftørre
Sorrectbcb i formen er tilftræbt.
Æjobenbarn t februar 1859.

Ubgiutnte.

3nbi)øU).
I.

hoblet, ©öenttjr, spurablet, ßegenber.'
©ibe

1.

®et

2.

®en

big, Sabelen ftgter
floge tUtuné

3.

Mlsetté (Sb

4.

Misen og tKenneffet (efter
kaninen og Scegeren
•(fanen og Slnben

5.

6.
7.

®et

£ø»en og Soéfen

12

2
3
4

midfontøiebe Sgern (efter

4

bei

8

(>inben og benb 4îal» (af CRiifeö 33. f. U.)
(jetten og JErebfen (fammeftebë fra)
grøen og Ojebben (af golfefalenberen)
fflrantinen

15.

(af ®uboié efter bet Snbijfe)
STOefierf atten (gammelt franjf golfefagn)

18.
18.
19.

6

(Sngeljïe)

14.

18.

1

.

(Stimm)

®t)teneé SRigSbag (efter

17.

...

2

13.

16.

j

®uen, 9fæ»en og ffianblføncn

9.

11.

......

2

8.

10,

til

ev

lîaia

bet

@armaø

9

11
14

©ngeiffe)
(lœnbelfet

15
»aa

en

tpitegrimSreife
25

33

gifteten og l)anê lîone (af Defylenfdjläger efter ®rimm)
Stjffejftllingen (et jtøbff golfefagn, af tDiolbecf^ Ssentgr)
a. øZiéfert
(af Sljieleé golfefagn)
b. Sîiêfen gjør ®a»n i ®aa»be (fammejlebø fra)
c. {Hyferne »aa
ffioSborg (fammejtebë fra)
®e toi» SStøbre (efter Sløbjøtnfen og SDîoe)

.

.

37

.

.

....

41
46
46
47

48

VIII
©ibe

Se. fer Sjenere (^af SOÎoJbed^ô (Ssentffr efter ®ttmm)
21. Slbballal) (af Oîttfeë ÏSalmeblabe)
22. Snburø ©jæleoanbrtng (efter bet (Sngelffe)
23. §»rbebrengen (af UîüfeS fßalmebtabe)
24. -Se tre ffienner (af Scergelanb efter berber)
20.

25.

(Sen

®ang

tube meb be UI»e,

05
78
81
82

iblanbt (af

SKan

27.
28.

(piletræerne og ©faben
Sen Oîige og ben

29.

©rimm)
Sen bellige SlftiftoøljoruS (af golfefalenberen)
.

59

ingen ®ang (af •Sjebel)

er

20.

maa

54

...

.

ntan

er

(af 93«tgelanb)
gattige (af SDîotbecEfë

■§ebel)

.

82

.

83

(Sncntnr

efter
85

,

89

gfortælltitfler.

H.

93

1.

Slnbrofleø

2.

Se to (Benner

3.

Sen

4.

gobe fDîober (af gefiel)
gamle ®ub letter enbnu (af golfeblabet, efter bet Stfbjfe)
Søn for Uttoffab (af Riebet)
§6« Spartes (af ©amme)
Sen pelbrebebe (Patient (af ©amme)
Søbenø ©lag (af golfeblabet)
Jbong greberif og (fanes Oîabo (af ôebel)
Sen tunge 93prbe (af Oiiifeø iPalmeblabe)
ibeiferen og ben ©ife
Sommerflogffab
kolber greb meb alle (Diemieffer, faaoibt bet ftaaer til eber
Om (Regnefunften
(røob og Ublfolbenljeb i llltfffen (efter bet (Sngelffe)

5.

0.
7.
8.
9.
10.

11.

12.
13.
14.
15.

10.

95

tafnemmelige

97

@øn

Sen

Sen

.....

.

.

.

....

III.

(9lf

97

99
101
102
100
108

109
110

111
112
118
120

124

Slf 9îûtufl)tfforten.

Strøms

naturpiftoriffe Sccfebog)

1.

Snblebning

130

2.

Om Sorene i

137

3.

Om

OUminbeligfjeb

Sirenes ©anbferebflabet

138

IX
@tbe

4.
5.
G.
7.

Cm ©sreneø

Soliger (om gugteneø (Rebet, af Srofd))
Dm ®»teneø Scerenemfyeb, ®anncltgl)eb og (Uffscerbtgljcb
®i)reneø Stgtiglfeb for oê SRenneffer
CDÎenneffetS (Rettigtyeber oser ®srene

IV.
1.

2.

3.

4.
5.
6.
7.

8.

9.

.

141

.

.

145

.

155
158

Inftorifïe @ogn.

Selentø

©aga (af Delflenfflager)
Slfotsalb Sibfsrle (af §aué)
gortœlling om ^afon .fjareffsn (af Clbnorbijle ©agaer,
11 te Sinb)
£rear0 og ^elgeö tingbom (af Oelflenfdftäger)
Dm ®an og om ©fjols (af 8. (5. Shtller)
Sermunb (af ©amme)
.Rette og SBxgge (af ©amme)
Uffe l)tin ©ftage (af ©amme)
Dm sore Ijetenffe gotfcebre (af SI. gibtger)
,

.

.

.

ICO
169

202
213
224
228
233
237

244

®igte.
S. @.

1.

Saatfang (af

2.

Seflsinbene (af ©amme)
Sierne (af ©amme)
©omntergjceffene (af ©amme)
©salen (af @t. @t. Slidjer)
fRetfefang (efter 8. SStecf af Sngemann)
@n ©omnterbag (af •§. .fpetfs)
@n ©ommerbag (af SI. Deljlenfdjläger)
Øfter fRegn (af 3. 3Roe)

3.
4.

5.
G.
7.

8.
9.
10.

11.

12.
13.
14.

15.

250

Sngetnaitn)

üRotgenfange (af S. @. Sngetitann)
Slftenfange
1. (af S. @. Sngentann)
2. (af ©amme)
3. (af §atnf))
©ubøfteb (af S. @. Sngemann)
©maafugletteø Suleglcebe (af Sjerregnarb)
®e fjetlige tre .Ronger (af Orunbtoig)
Saarfang (af S. @. Sngemattn)

....

250
251
252
252

253
254
254

255
25G
258

258
...

259
259

'

.

2G0
2G1
'261

2G4-

X
©ibe

16.
17.
18.
19.

20.
21.
22.
23.

24.
25.

26.
27.

turneringen (banff JîœmbeMfe)
folget ®an)ïeé ©ange (af 18. @. Sngemann)
Otolanb (Çœreifï golfefang, bearbetbet af 33. ©. Sngemann)
tt;m ©jcettanbëfar (af @t. @t. Slimet)
@t. 8a»renttu3 (af $. ÜRetter)
ÂoFoêneben (af Æaalunb)
SJîanben i 33rønben (af £)ef)tenfdjläger efter Sîitcfert)
■§efîef!oen (af Detjlenfdjtâger efter ©oett>e)
fDîorgen (af @t. @t. 331id)cr)
®en unge CterfeS goraarâfang (af ©t. @t. Situer)
fHarêtiberne (af £. •§er^)
Sonfang (af ®runbt»ig)
.

.

'

Cplnfenbe Slnmcerfninger

.

.

.

.

265

268
270
272
275
277
279
281
283
283
284
288

290

ï.

gatøer, (£Denttø, ^aratøer, Scgeitber
1.

Ølbtibenå

©et

er

'Mbtncenb

big, fabelen ftgter
pa«e opfunbet

en

til.

gob SDtaabe

at

fige

ÜJtennefîene ©anbpeben paa uben plumpt at fige bem ben lige
©e polbt nemlig for bem et Pibunberligt ©peil,
i ©inene.
pøori alleflagS ©pr °S îœljomme ting fom titane og ob
førte et ligefaa fornoieligt fom opbyggeligt ©pil. ©ette falbte
be en gabel, og poab ©prene foretog fig beri, Älogt eller

©umt, bet maatte SOtenneffene anoenbe paa fig fel« og beb
fig fel« tccnfe: „®et er big, gabelen ftgter til." ©aalebeé
©er «ar to
funbe ingen tage bet ilbe op. gor (Sjempel.
33jerge, og paa poert af bem fiob et ©lot, og en £unb lob
igjennem ©alen og fnufebe pen ab gorben, fom om ben
fogte Olgerponé; eller SDÎuuê for at ftille fin ©ult. ©a flang
paa een ®ang trompeten paa bet ene ©lot, faalebeê fom
bet paa ben îib

«ar

©fif,

naar

ber îalbteê tit

SDtibbag,

og

tpunben løb firaj op ab Sjerget for per at ffaffe fig et
SDtaaltib. SUten, ba ben «ar mibt paa Sjerget, porte trom»
peteren op at blccfe, og trompeteren paa bet anbet 33jerg
begpnbte. ©a tcenfte #unben: „#er par man allerebe fpiift,
ber ffal man til at fpife," og (prang igjen ncb og op ab
bet anbet 33jerg. OJten nu begpnbte ben førfte igjen at bkefe,
og ben anbcn porte op; og $unben lob nu atter neb og
atter op, og ble« jaalebeb «eb, inbtil enbelig begge trom»
peterne ta« ftille, og lltaaltibet paa begge ©lotte «ar forbi.
Otu gjcet engang, min unge Seefer, p«ab ben 33ife «il
fige permeb, og poem ben Otar er, ber faalebeé løber pib og
bib, og bliuer træt, men intet faaer poerfen per eller ber.
l

i

2
2.

Sen

floge äJluuä.

©n SDÎuuê fom frem af fit £ul og faae en {ycclbe. „911)a,"
fagbe ben, „bev fiaaer en Ç-celbe!" be floge SJtenneffer! ber
fülle be en tung SSiuurfieen oj> meb tre tptnbe, og jma ben
Set falbe be faa en
ene Q3inb ftiffe be et étoffe Çlceff.
SDÏufefcclbe. 3s berfom ot SSiuué iffe oare flogere! Slien
oi Beeb bet nof, naar man Bil cebe gtæffet, bumë, faa falber
©tenen neb og fiaaer ©lifmunben itjfel. Siet, net, jeg fjen
ber ebers 8ift!"
,,'Ulen," BebbleB iDiufen, „lugte bertil
fan man jo fagtenb; beraf fan $celben jo bog iffe falbe
neb; og jeg t)olber faa ooermaabe meget af at tugte ylæff.
8ugte bertil, blot en lille ©mule, bet maa jeg øirfelig."
SJien
Sen løb f)en unber $celben °S lugtebe til ^loofïct.
berørte
ben
Bar
füllet
plaffet
gcclben
ganffe løft, og nccçfoe
meb ©nuben, bums! faa falbt ben fammen, og ben 1 1)fine
i'iuué Bar fnuuft.
—

3.

tiløen

Uloené @b.

fangen t en ©nare. Sa SBonben font
flaae
ipjel, bab ben çbmogft, at £)an bog blot
benne ©ang oilbe ffaane ben, faa oilbe ben omoenbe og for
bebre jig.
„3a," fagbe fBonben, „bet laber ftg f)øre. 2>ien
bu Bil bog i gremtiben anfalbe #jotben og fønberrioe $aa
rene, poab buer ba en faaban gorbebring til?" „3eg fønber
rioe ftaarene!" fagbe Uloen; „nei, feg focerger big tit, at jeg
albrig meet Bil erbe Äjob; Urter og Dîobbcr fïulle Bære min
$øbe; i bet fjøiefte Bil jeg unbertiben fange mig en $iff,
Sønben lob ftg
naar jeg ffttlbe blioe taften efter 5fjøb."
oBertale, og ffjænfebe ben Sioet. 3bet Uloen, glab oeb fin
gripeb, gif bort, faae ben bag Sonbenë ®aarb et ©oiin,
ber occltebe ftg i en Sßot.
©traj ftf ben 8t)ft til ben febe
!"
er bog egentlig et Sanb,
raabte
ben,
„Spolen
„2lf)a
©teg.
og Styret, fom ftnber jig faa oel bert, er oiftnof et
Sanbbtyr! 9lty, ja Bisfelig, bet er en fyiff! en jyifï! ©i! og
$iff tor jeg nof cebe, bet fotbtyber min ©b mig iffe." SDÏeb
biëfe Orb fttyrtebe ben ooer ©Binet og fonberreB bet.
Bar

og oilbe

bleBen
ben

4.

Uloen og SJtenneffet.

©n Dta'B fortalte engang

en

Ulo

fom intet funbe mobftaae, og fom

om

man

Süenneffets ©torfe,
bruge 2ift

fun oeb at

3

fiaae jig imob. ®a ftoarcbc Uloen: „Äunbe jeg fun
engang faae et Sienneffe at fee, faa oilbe jeg gaae los paa
t)am."
„©et fan jeg £>ja'Ipc big til," fagbe Sæben, „fom
imovgen tiblig til mig, faa ffat feg üife big et Sienneffe."
Ulben inbfanbi ftg tiblig, og Sæben gif ba en Sei meb
ben, l)bor jægeren l)ber ©ag pleiebe at fomme. jførft fom
en gammel aftaffet ©olbat.
„(Sr bet et Stenneffe?" fpuvgte
Uloen.
„Sei," foarebe Üîæoen, „bet bar bæret et." ©er»
efter fom en lille ©reng, fom jfulbe i ©fole. „®r bet et
„Sei, bet fïal forfi blibe til et." (Snbelig fom
Stenneffe?"
meb
toløbebe Jlint paa Spggen oj Jagtfmoen
fin
Jægeren
3)a fagbe Sæben til Ulben: „Seer bu, ber
beb ©iben.
fommer et Stenneffe; t>am maa bu gaae løS paa, men jeg
Ulben gif nu løs paa
bil paffe mig affteb til min -hule."
Stenneffet. ©a Jægeren bleb ben baer, fagbe fan: ,©et
er ©fabe, at jeg iffe b ar labet meb Äugle," lagbe an og
funbe

—

—

—

(

fføb Ulben lige i ©inene meb -haglene.
i

Ulben benbte ©inene

-pobebet, bog lob ben fig iffe ffræmme,

men

gif fremab;

ben ben anben Sabning. Ulben bnlgte fin
©merte og oilbe Jægeren til 8ibS, ba brog benne fin Jagt»
fnib, og gab ben et Sar -hug paa langS og paa tbærS, faa
ben blobenbe og bplenbe løb tilbage til Sæben. „Su, Srober
Ulo," fagbe Sæben, „fyoorlebeS bleb bu færbig meb Sten»
ba

gab

Jægeren

„Sf!" foarebe Ulben, „faalebeS fyaobe jeg iffe
foreftilt mig StenneffetS ©tprfe. jørft tog |an en ©tof neb
fra ©früheren, og blæfte i ben; ba foer ber mig noget i ©inene,
font fbeb ganffe afffpeligt; herefter puftebe l)an nof en»
gang i ©toffen, ba foer bet mig lige i Sæfen fom Spnilb
og -hagl; og ba jeg bar f)am ganffe nær, ba brog t)an et
blanft Sibbeen ub af Sioet paa fig, og bermeb flog tjan faa»
lebeS løS paa mig, at jeg nær bar bleben liggenbe bøb paa
©tebet."
„@eer bu," fagbe Sæben, „fybilfen S^t^nS bu
er; bu ffulbe iffe begpnbe anbetlebeS, enb bu bilbe fyolbe ub."
neffet?"

—

—

5.

Äaninett og

Sægerett.

(£n Äanitt laa

i (SræSfet og folebe fig; ba Iførte
benjplub»
„©et er en Jagt,"
og Stenneffeftemmer.
Sten
tænfte ben, og frøb hurtig i et af fine Smuthuller.
Sptterne jog forbi, og ft'aninen oobebe fig atter frem i
©olffinnet. Äort efter faae ben et enfelt Sienneffe tomme

feltg pooflag

l

i

4

üftenbc ganffe fagte, „O, If an gjør mig ingen gortræb,"
fagbe ben »eb jig fet»; „tjan taber toærtimob tit at »ære
bange for mig; fjam befjøoer jeg faamœnb iffe at ffjule
mig for." SDÏebenê ben faatebeé beroligebe fig, tr^ffcbe
jægeren fin $lint af, »g tætte, ffjonbt for fitbig, ben bøcnbe
Äanin, at ingen $are er ftørre enb ben, ber tilfpnelabenbe
ganfïe uffabclig tommer tiftenbe bag paa oé.
6.

$anen

og Slnben.

,,©i, ei! min gobe 5tnb!" fagbe $anen tit en 5tnb, ber meb
fin orattenbe ©ang itcbe tjen tit en Dam i fRærpeben, mebenl
ben felo not faa ftrunf gif »eb ©iben af; „bet er ba fagtené
ingen Danbfemefter, fom tjar tært big at gaae." 2tnben
f»arebe iffe, men foømmebe rolig ub i Dammen, mebenë
fbanen bte» jtaaenbe paa Srebben og faae tit. fÇlubfetig
falber ber et ©fub. fbanen blioer forffrœffet, tjopper i
Seiret, men tager fig iffe i 2lgt og ftprter ub i Sanbet bag
efter Sttnben. Den fpiler Senene ub, ræffer fin fpaté, ftaaer
meb Singerne, ber, brtj^pcnbe af Sanb, iffe tænger »ilte

bære ben op, og teer fig tigefaa latterlig fom pnfoærbig.
,,©i, ei! min gobe f)ane!" tog nu Slnben Drbet, ibet ben
ffjetmf! breiebe fig omfring ben ubetjænbige ©oømmer; „bu
tjar juft iffe bragt bet »ibt i ©»ømning, fan jeg fee."
foragt ingen, forbi bu er barn ooertegen i en etter
anben gærbigpeb; t)an fan maaffee oüergaae big i en an
ben, ber er lige faa nøbuenbig.

7.

Duen, SRæoen og SSattbljonen.

©n Due tjaobe ftn fRebe oppe i Joppen af et tjøit Jræ, og
ubrugebe ber fine SSg; men, faafnart Ungerne »are ftp»e
færbige, fom ber beflanbig en fRœ» og truebe meb at ftattre op
og fortære Duen tittigemeb Ungerne, berfom ben iffe gob
»ittig ga» ben biêfc.' $aa benne SRaabe fif fRæ»en be
ftanbig Duen tit fet» at fajie fine Unger neb, forat ben blot
funbe rebbe fig fet».
Éngang fab ben førgmobig paa fin fRebe og rugebe
o»er fine Unger. Da fom en Sanbtjøne, fom baobe fin fRebe
imetlcm nogle ©i» i 9îætfyebcn og le»ebe af Sanbplanterneå

5

3rø og alleRaanbe Orme, ©en fpurgte ©neu, forfor ben
faa forgfulb, ba ben bog Raobe fine Unger Roë ftg.
,,2If," füarebe ©uen, „Roab ©læbe fan jeg Raoe af
mine Unger? Saafnart be begtjnbe at ooje fil, fommcr jo
befîanbig Sœüen og truer mig til at fafte bem neb tit fig."
©a fagbe SanbRønen: „Äjenber bu enbnu iffe ben
ircebffe IRæo? ßab Ram fun true, faa længe {jan oil, og
beRolb bu bine Unger; tf)i Ran fan jo iffe fomme of) i bet
Røie Sræ tit bin {Rebe. ßab big blot iffe ffræmme af Ram."
©ette lagbe ©uen ftg f)aa hjertet, og ba IRæoen fom
og atter oilbe true ben til at ubleoere Ungerne, fagbe ben
ganffe rolig: „3«, fa, Rois bu Rar ßRff til at æbe mine
Unger, faa fom Retof)!" og faalebeë oebbleo ben længe at
Raane Ram. ©iljtbft ffmrgte IRæoen, boem ber ^atobe lært
ben at foare jaalebeë.
©uen fagbe bet, og oifte baut til
tige SanbRonené Solig, RoorRaa ÎRæoen ftraj oRfogte Sattb
bonen og gao- ftg i Samtale meb ben. „Sf," fagbe b art
„bu er jo b«r uofat for SSinb og Seir; fjüorlebeë bærer bu
big ba oel ab, naar bet blæfer?"
„Saar bet blæfer?" fagbe SanbRønen.
„Jfommer
SSinben fra ben boire Sibc, jaa oenber jeg mit |)ooeb til
Senfire, og fommer ben fra ben oenftre ©ibe, faa oenber
jeg bet til f>oire."
3a bet er gobt nof," fagbe Otæoen, „men Roab gjor
«ar

,

bet ftormer fra alle Äanter?"
„Saa Rat jeg bellet ingen Søb," foarebe SanbRønen,
„faa Riffer jeg mit #ooeb unber Singen."
Su tog Sæoen atter Drbet: „O, Ifjffelige ere 3 ^ugle
fremfor alle anbre Sfabninger! 3 ftyoe mellem Rimmel og
3orb, og bet faa Rurtig, fom anbre ©Rt umulig funne
løbe.
Dg tillige Race 3 enbnu ben Çorbeel, at 3 «aar
bet ftormer, funne ffjule eberé -fjoøeb unber Singerne.
3Scn bet forefommer mig bog oirfclig næften utroligt, at
bu faalebes fan breie bin £alê! fjoorlebeé bærer bu big
ba oel ab? Siië mig bet bog engang."
SanbRønen oilbe nu oife Oîæoen benne Äunff, og ftaf
fît f)ooeb inb unber Singen, ©ette Dieblif ^aobe fRæoen
oentet Raa.
£an greb Rlubfelig ben uforfigtige yugl og
fortærebe ben, ibet £>an fagbe: „Snbre 'Rar bu nof funnet
gioe gobe Saab, men iffe big felo."

bu,

naar

-

6
SDet miéfornøiebe

8.

$

en fmuf ©fo» paa ben
le»ebe engang et ©gern.
tilbragt tre Star af fît Si»;

»eftlige

Spffeiig

men

og

©gern.
©ibe af

en

Sjetgfjæbe

bet tyer
bet at bline

tilfrebé panbe

nù begpnbte

misfornoiet, og anftiüebe en H)ag folgenbe ^Betragtninger:
,,©fal jeg tilbringe min £>ele Se»etib paa bet famme ©teb,
og bet meb at flige op og neb i be famme Hræer, meb at
famle Sobbet og Sgern, og |o»e £>ele Siaaneber i et eller
anbet ■jcml i en ïrœftamme? geg feer mange af be jingle,
fom boe f)er i ©foöen, figne langt bort, fynorffen be ffane

Sinteren nærmer ftg, reife be bort til fjerne
Siitt Sabo, ©jogen,
er ©emmer bele Såret.
figer mig, at ffan i biéje ®age ligger paa Seifen; og ben
lille Nattergal Ifat gllerebe forlabt ©fonen, ©anbt er bet,
jeg ffar iffe Singer jom fuglene, men jeg ffar flinfe Seen;
og nil man iffe bruge bem, frtnbe man jo lige faa gjerne
nccre en Slulbnarp eller et DSurmetbgr.
3>et »il fun folie
mig liben Snftrengelfe at naae ben blaae Sjergfjcebe, fom jeg
fan fee fra mine Hrætoppe. ®et maa uben Sninl nære et
pnbigt ©teb. £»et Siorgen gaaer ©olen op ber, og ofte
feer jeg bet ffinne i be beitigfle gule og robe garner. 3
bet minbjbe fan ber ingen gare »ære »eb at forfoge bet;
tf>i finber jeg mig iffe tilfrebé ber, fan jeg jo atter »enbe
tilbage bertil. SRtn Seflutning er tagen; imorgen beginer
jeg mig paa Seien."
$)a ©gernet t>ar>be taget benne Seflutning, funbe bet
iffe luffe et £>ie ben ffele Sat, faa meget tænfte bet paa fm

Spfl;

og

Sanbe,

naar

fjnor

ber

forejiaaenbe Seife; og næppe grpebe bet ab 3)ag, ferenb
bet, efter at ffane forfpnet ftg meb faa megen fßro»iant, fom
bet funbe bære, troftig began ftg paa Oteifen.
®et naaebe
fnart Ubfanten af ©fonen, og befanbt ftg nu paa ben aabtie
■fpebe, fom naaebe lige ffen til goben af Sjergene. £>enne
ffanbe bet tilbagelagt, inben ©olctt enbnu nar fommen boit
paa himlen; og efterat bet ffanbe fpiift grofoji meb for
træffelig Sppetit, gan bet ftg nu til at heftige Sjergct. H>et nar
Srbeibe at flattre op ab S jet
lille Sen »ar nant til at flattre,
og bet gif berfor meget raff i Segpttbelfcn.
H)og nar ben
ofte nobt til at ftanbfe og træffe Seirct; og bet nar ber
et

befnærligt

og

moifommeligt

geté jieile ©iber,

men »or

for allerebe langt

oner

ben

forfie Sjergrpg.

Sîibbag, ba ben ttaaebe Hoppen af
$er gjovbe ben $olbt for at fpife til

7

©îibbag; ben fatte ftg neb og faae tilbage, f?nor nav ben
penrpft aner ben heilige Ubfigt! ©tenen, fom ben tjaøbe
fortabt, laa næften lige neben for bene jobber. 3©eb
Syoraat faae ben neb naa ben ringe cg låne ©oliq, bnor
ben nar fobt og opøøjet.
©ten, ba Sgernet nu faae fremab, blen bet tigefom libt
mobloft og forfnpt neb at fee en anben ©jerging, ber i bet
minbfte nar ligefaa fyoi fom ben, ber nar tilbagelagt. ftnor
ftin og træt bet enb folie ftg, maatte bet bog efter en tort
£oile atter begine ftg paa ©eien. ©et gif langtfra itfe faa
raff fom for. 3orbbunben nar ujeenn, baarb og uben ©reel;
og til fin fjorunbring fanbt nor Oteifenbe, fom panbe inbbilbt
ftg, at bet nilbe bline narmere og narmere, jo nærmere ben

tom ©olen, bet berimob tolbere og folbere meb fjnert ©fribt,
©en fyanbe næppe tilbragt to
ben gjorbe op ab ©jerget.
Sinter paa ben anftrengenbe ©anbring, for bens ©tob og
kræfter nare borte, og ben for Qtlnor tænfte paa at ofagine
fit ^oretagenbe og nenbe fjjcm, ba ©atten onerraffebe ben.
©tebens ben faalebeS raabflog meb ftg fein, begnnbte ber at
famle fxg ©tner om ©jergets" ©op, og nu nare alle fjerne
©jenftanbe naa een ©ang forfnunbne. ©et narebe itfe længe,
forenb en ©nee og fbagelbpge fi^rtebe neb, lebfaget af en
fyeftig ©tormninb, fom gjennempibffebe bet ftaffels ©gern
faalebeS, at bet iffe nar i ©tanb til at fip tte en ffob tinerfen
frem eller tilbage. ©eSuben nar bet nu ganffe nilbfarenbe,
og nibfie itfe, f>nab ©ei bet ftulbe oælge for at naae tien
til fît foragtebe -pjem, bnorefter bet nu inberlig længteS.
©tormen bien neb at rafe, til ©atten brob frent; træt og
forfomntet, fom bet nar, funbe bet næppe flæbe ftg tyen til
en ftlippebule,
fom laa i nogen ©fftanb, og fom nar bet
bcDfte ©attelt), bet funbe opbage. ©ets ifkooiant nar opfoe ;
fulten og ffjæloenbe af ftulbe flæbte bet ftg inb i bet inberfte
bjørne af -ôulen; tier frob bet fammen, bæffebe fig meb ftn
bujfebe .paie, og nob en fort ©non, ffjonbt ofte oæff'et af
ftulben og Svæfninben, fom pninenbe peb mellem ©tenene.
©torgenen brob frem oner ©jergeneS fjerne Soppe, ba
Sgernet, næften bob af ftulbe og ©ult, fom ub fra fit ©atte
fnarteer, og nærmebe ftg, faa gobt bet funbe, til ©frænten
for at jee, fynilfen ©ei bet ffulbe tage. ©om bet nu lang
fomt liftebe afffeb, fif en -pog, fom fnænebe oppe i Puften,
©ie paa bet, foer neb, og fini atter op meb bet i fine ftfeer.
©et ftaffels ©gern, fom af ©fræf gif fra al ©anbS og ©am

8
b le» ført bort meb Spnetê #urtigpeb. ©et lob nu til
at oære ube meb ©gernet, fom uben SRebning fentes at »erre
beftemt til at fortccreê af gøgene Unger. Sien en ©rn,
fom paobe feet
gribe Spttct, forfulgte ben for at tage

Ung,

flogen

bet fra ben; og ba ©men paobe inbbentet -flogen, gao ben
ben faa flocrft et Suf, at ben for at forfoare ftg felo maatte
tabe (Egernet falbe, ©et ftaffel# ©pr falbt og tilbagelagbe
en lang ©træfning neb igjennem Suften, inbtil bet tilftbjt
lanbebe mibt i et ïrce, poi# Siabe og boielige ©rene focef
febe Sirfningen af bet# $alb fuo meget, at bet, rigtignof
aanbelo# og forfïaaet, flap berfra meb Sioet, og efter at pane
ligget nogen ©tb beoibftlø#, atter fom til ftg felo. Sien
poor ftor oar beté ©læbe og $orunbring, ba bet befanbt ftg
i bet fetofamme ©rcc, poori bet# Sftebe oar.
„311)!" fagbe
bet, „mit fjeere {Çôbefteb og min frebetige ^femfiaon ! Slibrig
ffal jeg atter labe mig frifte tit at fortabe min poggelige
og ftffre Sølig for at begioe mig ub i ben oibe Serben,
poor faa flore $arer °8 Ulpffer true ben Seifenbe."

9.

$

fjaobe en Slbe po# ftg,
traf bet ftg, at Sooen
lang Seife; for fin Slfreife ooerbrog ben

øbe @gn boebe en Sone, ber
ben polbt meget af.
©ngang

en

fom

Sooen og Soéfen.

begao ftg

paa en
Siben at pa#fe paa ben# Solig. Sien i Sooen# ftraoærelfe
tog en So# benne i Seftbbelfe, forbi bet oar et gobt ©teb,
og befluttebe at boe ber. Stben fagbe: „©ette er Sooen#
Seftbent#; poor tor bu oooe uben ben# ©itlabelfe at tage
bit Dppolb per?" So#fen foarebe: „©enne Stab# par jeg
faaet i Siro af min $aber." Siben tao flille. Sien f?un»
Soéfen fagbe til #annen: „©et er iffe raabeligt at blioe
t)er; tf>i at feette ftg op imob en Sooe er at fpoge meb fit
eget Sio." -fjannen foarebe: „3p nu, Äone, naar Sooen
fommer, oil jeg brioe pam bort perfrd oeb et ftrigépub#."
Sogie ©age efter inbtob ben (Efterretning, at Sooen fom.
Stben gif ub for at mobe ben, fortalte, poorlebe# alt oar
gaaet til meb Soéfen, og fagbe: „3eg gjorbe 3nboenbinger;
men ben foarebe: „Slabfen er en ©eel af mit
Slroegobé."
Sooen fagbe: „O Ébe! bet fan iffe occre nogen So#; poor
lebe# lunbe et faa ringe ©pr tilegne ftg min Stubs? Uben
©oiol er bet et ftort oilbt ©pr, ber er ftærfere enb jeg."

9
Slbetî fwarebe : ,,35en
bu taler!

,,#bor

er

Søben, fom

©tfrfe."

ftœrfere enb bu." Soben
mange Otyr, fom obergaae

iffe

er

ber

bar

Heben

Seien til

fagbe:
mig i
forjïrœffet, begab fi g baa

fit f)uuê og anfom tit ©tebet.
gor Søbenl 2lnfomfi gao Solfen fin tone følgenbeSeffeb.
„Saar Søben tommer i Scerbeben af bor Solig, faa faa
bine Unger til at ffrige, og naar jeg ba jpørger : „fjoorfot
ffrige be fmaa Slyngler?" faa fïal bu fige: „3)e bille fabe
frifft Søbefjøb ibag, og bille iffe æbe bet fra igaaraftel."
Søben nærmebe fig nu fin Solig, og Ungerne begt>nbte at ffrige.
Solfen fpurgte : „jimorfor ffrige be fmaa ©Itmgler?" ^unnen
fbarebe: „gorbi be ere fultne." Solfen bebbleb: „$bab?
ber iffe
fom be fif

tilbage af alt bet Søbe og OSennejtefjøb,
igaar?" hunnen foarebe: ,,©>e bille iffe æbe
tjøb fra igaar; be bille fabe noget frifft." Soéfen fagbe
til fine Unger: „3 maae bære rolige og fabe libt ïaalmo
bigfeb; jeg far f>ørt, at Søben, fom far boet f>er, fommer
fertil ibag, og fbiê benne Efterretning er fanb, faa ffulle
3, faaber jeg, faae frifft tjob nof at fortære." Søben
er

meer

bleb

beftfrtet, ba ben førte Solfenl Orb, efterfom ben iffe
oibfte, at bet bar en Sol. 3)en ftfgtebe berfor bort fra
©tebet og fagbe til 2lben: „#ar jeg iffe fagt big, at beter
et bælbigt 2>fr, ber er i min Solig?" Sben fagbe: „Sær
iffe

bange; tfi bet er et fbagt og ubetfbeligt 3)t)r, og bet
figer fun bilfe Orb for at bebrage big." Søben nærmebe
fig enbnu engang til fin Solig, og $unlosfen lob atter
fine Unger ffrige. Rannen raabte til #unnen: „gaa Un
gerne til at tie, ibag fïal jeg ffaffe Søbefjøb, tfi 2lben, ber
er min Sen, far lobet
mig og fboret mig til, beb Sift at
bringe Søben ferfen ibag; bent blot libt, og bring be fmaa
©tyngler til Sablfeb;
jeg fan iffe libe, at be gjøre
faaban en ©tøi; berfom Søben ffulbe føre min ©lemme,
bil ben iffe fomme ferfen."
35a Søben førte bilfe Orb,
greb ben ftraj 2lben og reb ben i ©tuffer ; berfrna tog ben
glugten, og fom albrig igjen tilbage til bet ©teb.
—

10.

$aa

en

f abbe

$inben

°9 & en§ Äalö.

O, fom 3 ® 3 etcnl gob enbnu albrig fabbe betraabt,
-pinb meb fin ganffe unge Äalb opffaaet fin Solig
feb ©rælgang beb Srebben af en flår Sæf. 35et

en

paa

en

lille

3)çr

bar

lutter Sib og

Sfft;

bet

fprang omfring og

10

legebe

ben

bet oar

bete ubflagne ®ag, aab
færbig at reone, braf af alte

Stabe og Urter, faa
Äilber uben at oære

laa (nart i bet Hobe ©ræs og boonebe, fnart rug
ftn trinbe Ärop i Sæffené 'il oo er.
Sten paa ©rfeëtoëfjeb og Doermættctfe følger fnart

torftig,
gebe

bet

Sæmmetfe og Utüfrebêtjeb; faalebeé gif bet ogfaa^jortefatoen.
©anjfe nebftagen fom ben en 33ag tit ftn Stober og fagOe
i

en t>nfclig îonc: „2ff,
jeg er faa baartig; alt, t)Oab jeg
briffer, fmager mig font ©atbe, bet bebfle gober fom tor
|>alm. 3 C 9 ittbaanber fun forbceroet Suft; og ffal jeg btioe

tængere tyer, faa oit
„Stit ftaffeté Sarn,"

benne Ätooerbal btioe min ©rao."
raabte Stöberen, „tab os ba fftjnbe os
tjerfra ; t)er gjætber bet bit unge Sio. Stffteb, ub i Serben!"
Som fagt, faa gjort.
Stober og Son forlob ben
jïjonne ©ræëgang; ben unge Ärabat bobbebe og fbrang af
©læbe, bog betænffcmimere oar Stoberens ©ang. gmiblertib
forte t)un bog Sonnen fremab, og lob barn fnart traoe t)de Hinter
igjennent forbrænbte ■fteber, fnart flattre ooer en Âlibbejïrœnt,
boor ber iffe oojebe faa meget fom et ©ræSftraa. fjan
ftubfebe, fanbt ©gnen grumme bar, og fuffebe ooer bet fmalte
îraftement.
Giftenen font, og for forfte ©ang i fit Sio
maatte ban gaae futten tit Sengs.
„3b nu," tænfte ban,
„jeg fan jo inbbente bet imorgen."
Dîæppe foanbt Stjer
®en
nerne, jaa gif [Reifen atter for jig igjennent obe Ggne.
arme Stijmoer
begtynbte at gnaoe tørre ïibfter i ftg, og
braf tilftbft meb Selbebag af en Sot.
Sten borte oar beitS
Sbitigb^b, t>en bang meb <f>ooebet, og tænfte iffe mere paa
at bof>b e og fbringe; fort fagt, efter to 3)ages gorto6
baobe ben fmatic Äoft faatcbes fbæget ben, at ben næbH
funbc flæbe ftg affteb.
„©obt," tænfte Stöberen, „nu er min Äur fulbenbt;"
og bnn begao ftg baa Seien tit beres ^jem ab et Sas,
fom fun bnn fjenbte. 3>et oar morft, ba t)un meb ftn bal
tenbe Äalo betraabte 2)alcn, b®or ben oar fobt.
„Sæg big
tit at fooe Sartt," fagbe bnn, „bet oil ftçrfe big;" og et
©iebtif efter oar ben ubmattebe Äalo falben i en bt)b Soon.
Solen oar atterebe obftaaet, ba ben oaagnebe meb fornyet
Äraft, og rafte £ooebet i Seiret. 33a feer ben tit ftn gor
unbring en berlig ©ræëgang ubbrebt for ftg, og uben tang
Setænfning gioer ben ftg i gærb meb ben uoentebe, tæffre
grofofi. „£olbt, Stober! bolbt," raabte ben, „nu reifer jeg
iffe et Sfribt længere! £er er en barlig SlabS; b»or funbe
—

—

—

11

jeg
»il

»el fxnbe ben bebte?
lebe og boe."

jeg

—

9îei, net, beta benne heilige ©let
„Som bu oil, mit ©arn," foarebe

©u oenber
©toberen; „men fee big bog engang om!"
•pjortefaloen ft g til alle Siber, gjenfjenbet i ben looprifte
(Sgn bet famme Steb, ben for faa ©age ftben l>aobe for
labt meb faa ftot 2lff!p, og forfiummer af Sfamfulbfyeb og
Singer. „Äjccre Son!" fagbe ©toberen, „oil bu, at bet ©obe
fïal bettolbe fit ©ccrb i bine £>inc, faa loer at npbe bet
fparfomt; tfyi ©taabebolbenfyeb er ©pbelfené bebfle Sîrpberi."
—

11.

$eirett

og

fitebfen.

$eb ©rebben af

en flor 3nbfo leoebe engang en gammel,
beftanbig baobe næret ftg af $ifï, fom ben
©ten Äraften til at gaae paa 3agt baobe for
labt ben, ben Oar [trampet fammen af Sult og ©efpmring,
benP ©een oar ftioe, bene ©inger matte, og bene ©ine faa
foage, at ben, om ben enb ftunbom floi ub paa Çangfl, bog
lige faa ofte flog neb paa en fflurnp ©rœê fom paa en
§iff. ©en ooeroeiebe berfor alootlig, t>oorlebe# ben ffulbe
bære jig ab for at frifte ben Smule 8io, ben enbnu baobe
tilbage, og fattebe omfiber ben ©eflutning at tage fin ©ilflugt
ttl en 8ift. 3 benne ^enftgt fatte ben jig en ©ag oeb ©rebben,
og begpnbte at grcebe og jamre ftg, fom om ber oar tilftobt
ben en forfftæffelig Ulptte.
(än ftor fîrebê, ber laa og foo
i ©ærpeben i et jmuft ©orleie, oaagnebe oeb benne 3 am
merfang, faae ftg forunbret om, og ba ben ftf ©ie paa
£eiren, trob ben rsrt fyen til ©rebben, og fpurgte beel
tagenbe om 21arfagen til benb Sebrooelfe. „2lf !" ubbreb $ei

ber

fnebig $eite,
fangebe f>er.

’

ren,

„bet

er

ube meb ob, og oi

fyaoe tun ©ob og Unber

Çor min egen Sfplb er jeg oel iffe oibere
befpmret, tbi jeg er gammel og fan nu iffe fyaoe larigt
tilbage; fyoab ©tagt ligger ber oel paa, om bet er forbi meb
mig et 5ffar ©age tibligere eller ftlbigcre! 3° fot jo fyeller
maaffee! 3 c b unbgaaer ba ben flemme $ib, ber nu fore
ftaaer. ©ten bet gjor mig fun onbt for be jtaffelø fÇifï,
fom jeg mit fyele Sio igjennem faa trolig og omfypggelig bar
beoogtet, og ben bittrefte ©rcemmelfe nager mit fjerte, naar
„©ten for
jeg toenfer paa bereé forgelige Sfjebne."
himlens Sfplb," fagbe Ärebjen i ftorSinbbbeoægelfe, „bbilfen
Uipffe er ber ba i ©ente? ©tan oil bog oel iffe labe Soen
lobe ub?"
„©et juft iffe, men noget lige faa jfemt,"
gang at oente.

—

—

12

foarebe <£>eiren. „$st mig, og bom fern felo. 3morgeê faae
feg nogle Sfoopoe, fom jeg leenge fyar bolbt ©ie meb, fiaae
bag f)iin fyoibe Älifpe og ‘fnaffe tneb fperanbre. ©a jeg
juft fab lige ooet bem, ftaf jeg #oüebet imellem Singerne
„S?on ber oel ffulbe occre mange giff i benne
og pttebe."
©o?" begtynbte ben ene.
„3a» i Doerflobiglfeb," foatebe
ben anben, „men ber er ingen, fom ftffer t)er.
3^9 t>ccb
imibtertib en flor ©am, tjoor ber gioeê enbnu langt flere;
lab oø forft tømme ben, faa oille oi i al Stag rtybbe of) f)er."
3eg beftbber en gob ©eel (Srfarentjeb i Serben, og £>ar fjenbi
biøfe golf i lang Sib ; fjaoe be forft: fattet et ugubeligt gorfeet,

faa fyaoe be tjoerfen Üîijt eller So, førenb be faae bet ubfort.
3nben en Staaneb er omme, fyar oi bem befiemt f)er, bet
fan bu fortabe big f)aa, og faa oil iffe en giff i t)ele Søen
faae næfte Si)maane at fee."
„2lf, »fberre ®ub!" ftreg
Ärebfen, ibet ben af Sngjî flajprebe meb fine Saje. „faa
—

maa

jeg

oel

for jo f>etler."

fee

—

bringe mine Smaafolf i Sifferfyeb jo
„3a oift," foarebe feiten, „og jeg raaber

at

benytte Siben."
Ärebfen ilebe bort fulb af Sefprtelfe, men funbe bog
iffe mobftaae griflelfen til aller
tf)i fnaffom oar ben
forft at ubbafune ben oigtige Stpeb, og foommebe berfor
ub paa ©fpben.
©en førfte gift, ben mobte, oar en gammel
fforelle, ber imibtertib fjenbte ben fom en (Srfeflabberbanf, og
berfor lob, fom ben iffe faae ben; men Ärcbfen greb benoeb
finnerne, og nobte ben til at fjore ben l>elc gruelige fpifiorie
fra Segbnbelfen til Snben og meb alle Slagel Silfcetninger.
3miblertib fyaobe en ipøgjerrig #ob af i)ngre gift famlet ftg
om be to, og fnart oar
Stpebett meb mangefyaanbe Ub»
fmtyffelfer befjenbt i be fjernefte Sff’roge af Søen. Sfrctf og
Sefprtelfe tog fyoer OSinut mere og mere Ooerfyaanb. „©er
er et foul i Soen,"
fagbe en gift"; „fnart oil ber iffe mere

big
—

at

—

ocere en ©raabe Sanb i ben!"
„Sn Sulfan brænber
unber ben," raabte en anben, „oi blioe alle leoenbe fogte."
©e, fom oibfte noget noiere Seffeb meb Singen, troebe
allerebe, Ifoer (Sang blot en Soale btpfebe Sfnbferne
af fine Singer i Sanbet, at Settef nu flog fammen ooer
bem.
Sogie af be flogere gifte famlcbe ftg omfring ben
gamle gorelle, og raabflog om, fyoab ber unber faa oan
—

ftelige Dmftænbigfyeber bufbe ffee. Sogie fyaanebe ffrebfen
fom en ©oémer, ber blot gjorbe blinb Slliarm, anbre Ioof)rifte
ben fom en golfenen.
St mægtigt ffSarti foreflog, at man

13

fïutbc aflægge fpeiren fin Jafjtgelfe, ^öab bog be klogere
jatte jtg imob, ibet be t>ttvebe en [tæv! Jioiol om fpeirenS
uegennyttige Sjærligtjeb til fiffene. ®a begynbte ben gamle
forelle t en boitibelig Jone en loerb Jale, og alle lyttebe
til meb fpcenbt Øpmærffombeb.
©fter en yberfi grunbig
Unbevjogelje om 'Soernes Øptinbelfe, 2>anbetS ©genffaber,
§ijïeneS Dîatur og ©runben, tjworfor be boerfen funbe flyoc
i Suften eller gaae paa Sanbjorben, foreflog ben Pije goretle,
at man ffulbe l)enoenbe jig til $eiren for at erfare, om
Jungen oirfelig forljolbt jtg faalebeS, og for at ubbebe ftg
bens Oîaab i benne Dîob.
SDette ^orftag fanbt 33ifalb, og
be joommebe l)en til ben t)öibe Slippe meb en faaban
IDÎunterljeb, fom om $aren allerebe oar forbi.
„$>et gjor mig onbt at maatte forfynbe eber," fagbe
$eiren, „at Srebfen bar jagt ben rene Sanbbeb; jeg. ijar
meb egne ©ren ^ort t)ine ørb, og îjenber goutte îun alt»
for gobt. SDiit bebfte Dtaab ffal ftebfe oære til ebere J!je
neftc, og ffjonbt jeg allerebe er for gammel til flore 2In»
flrengelfer og foretræffer Otoligtjeb for bet offentlige 2ioS
Sorger, i Særbelestjeb i bisfe Jiber, ba felo be renefte
SBeoæggrnnbe blioe gjorte miStænfelige, faa oil jeg bog
enbnu oære fiolt af at funne anoenbe mine ftbfle Sræfter
til ebers fforfoar og SBeffyttelfe. 3 min Ungbom £>ar jeg ofte
benleoet Sommeren ^iinfibeS Sjergette oeb en ff jon 3ttbfø,
ber er runbt omgioen af (teile Slipper og utilgængelig for
IDÎenneffene. Saa foag jeg enb ogfaa er, oil jeg bog oære
i Stanb tit baglig at bære tre til fire af eber berooer, og
be anbre maae imiblertib, for at unbgaae jfifferneS £Ret,
bolbe jig ffjulte imellem be tætte 9tør og unber Slipperne,
inbtil jeg ligelebeS fan bringe bem i Sifferfjeb."
Ubeffrioelig oar fiffenes ©læbe ooer bette æbelmobige
Jilbub, og bet enefte oanffelige fjßunft oar at beftemme, boem
ber forft ffulbe frelfeS. J)e bleoe tilftbft enige om at ooer»
labe bet til $eirenS Stfgjørelfe.
Øenne foreflog fom bet
Sebfîe, at begynbe meb be ftørfte, ba ben, b^s ben ffulbe
blioe foagere, i faa Jiilfælbc fun baobe be unge at bære.
„#oor oiijt! b üor betænffomt!" ubbrøb alle, og ben oel»
talenbe forelle, faaoelfom nogle anbre af famme 9tang, bleoe
af ben tjenftoillige #eire firaj baarne ben bag ben tjoibe
Slippe, boor ben Siflige meb ftørfte SSelbebag fpifte bem op.
®en gamle SrebS, fom miSunbte <£>eiren benS 3lnfeelfe
-

i

14
og »ar ærgerlig oBer, at bené egne Jjenefter iffe bleoe no!
paaffjonnebe, paobe truffet fig tilbage i et f?ul unber
Ältppen, fyoor ben Bar lige faa ftffer for yiffetneô Diet jom
for be UlpsgjerrigeP fpaatrcengenpeb. DDîen efterat Ømflpt
ningen paobe Baret nogle ©age, jaonebe ben mecr og meer
fin gamle fenner, og fortrpbelig ooer, at ben iffe paobe
Boeret meb firaj i ben ferfie Jransport, befluttebe ben at
folge efter, og bab fpeiren om bené 23iftanb.
■peirett paobe imiblertib beglaubig foccbet i nogen grpgt
for Ärebfenb beffenbte £ang til at forffe og til at fole fig
for, og ba ben paobe feet ben nogle ©ange Babe cmfring
ben poibe Älippe, ligefom om Sagen iffe forefom ben jaa
ganffe rigtig, paobc ben fattet et heftigt #ab til ben fom
ben enefte $erfon, oeb poem bené Sebrageri funbe fomme
for ©agené Sps. ©en paobe imiblertib albrig funnet ubjrnbe
et SDiibbel til at ffille fig af meb Ärebfen, og Bar berfor
meget glab, ba bennes egen SDaarffab gaB ben i Sjenbens
SBolb. ©en befluttebe at flige poit op i Suften meb ben og
berpaa labe ben falbe, forat ben funbe fnufes imob Älippen.
©en næfte IDÎorgen greb ben ffrebfen i kaffen, fom
fin bprebarefte ÜSen, og floi, til Jrobé for fin ©Bagpeb, ijoit
ob i Suften meb ben. iDten netop benne Ømftænbigpeb gao
Ärebfen et fulbftambigt Ooerblif ooer ©fueplabfen for jpeirené
©fjænbigpeb, og ba ben faae gerben ooerftroet meb 23een,
og beraf jluttebe fig til fure bebragne SBenners forgelige
©fjebne, flog ben oiebliffelig fine ffarpe Äloer om bené
©trube.
©ette toang $eiren til at gjore en ïlenbing til
©iben, og ibet be fBæoebe ooer ©oen, foalte Ärebfen §or
roeberen, og begge ftprtebe neb i Qknbet.
Sarmen af Çalbet loffebe Dîeftcn af ©pbeté bebaarebe
Snbbaanere til, og Ärebfen fortalte nu unber Slager ooer
be ^»ebenfarne og unber Spfenffninger ooer be Jilbagc
bleoneø greife pele ©agené ©ammenpamg.
'

12.

Srøen og ©jebben.

„SJÎo’er! DWo’er!" jaabte en ung ftre,
OJto’er! ©en lange ©orte meb be mange

„fom flat bu fee,
fpibfe Jamber i bet
flore ©ab, fom bu faa ofte par Baret mig for, fpteller meb
£alen og farer omfring, faa bet er ffræffeligt at fee paa.

15
Bei fee! b«n ^ar et langt Si» i Bîunben, ber gaaer ^eelt
op paa fianb til oé, og t>an fan flet iffe fomme üccf fra
bet."
„Ja, mit Barn!" fagbe ben ©amie, ber rar »rattet
ub fra Sßrtemarfen og nu fra Sfracnten funbe fee ncb paa
ben fpeilftare 3», f)»ori ben ftrar opbagebe ben fangne ©febbe,
„fa, mit Barn! ben gfor oé ingen gortrceb mere; nu ta’er
gifferen ben fnart; for bet er bom, ber lægger be lange 'Ber
ub i Banbet.
Sibfte goraar fab jeg ncbe i ©pnbet mellem
3i»ene og faae, t>i>orban ban trat ben 3orte op, ber §a»be
flugt min gamle ga’er; gubffeelo», nu gfor t)an ber oé ba
beller ingeu 3fabe mere." ©a datteren b»rte bisfe ©rb,
ble» bun frp, blccfie ftg op, faa bun ble» een
tpf,
(©ang faa
fom for, og fagbe: „©et Sfarn! tom Biober! »i »il neb
„Bei fp bog!" afbrob ben ©amle f>ertbe,
og brille ben."
„»cer itfe faa bibftg 'Barn! bu bor jo reent mifiet bin
ffenne flanfe gigur af lutter Brebe." Bien bun præfebe
for be»e ©ren; ©atteren »ar allerebe nebe »eb Brebben
og toccttebe af alle fiiofenê kræfter.
Bu fom gifferen til.
Sagte traf ban i Snoren, og
Seené Beperffer, ber unber greens $ale tjaobe jtaaet rolig
—

i

fin Biajeilcet, foer nu frem fom en Bill; men fnilbt »ibjte
gifteten, »eb et let Bpf i ben ffrebelige Snor, at breie bené
Beoctgelfe inb til ftg, faalebes at ben faagobtfom af ftg fel»
foer op paa ßanb. „Ja," fagbe gifferen, „bu ^av fpiifi
min Biabing; nu fpifer jeg big."
Slibrig faafnart »ar bet
flotte ©pr fommet paa bet Bene, fer ben opblcefle unge gre
»eb et $ar lange $op fom bon til bet
og fatte fig faa paa
ben ene, faa paa ben anben Sibe af bet, alt unber
ibeiige
Bebreibelfet: „fboorfor lob bu, ïpran! os itfe le»e i greb?
ßumff jom en Üîcru bar bu luret paa oé Statler! Baar »i om
Biotgenen eller Bftenen bolbt »ore Bieber, flob bu i enÄrog
faa jtitle fom en Biltur; og, naar en af op i fin Snaf
fom altfor langt ub fra ßanb, foer bu fom et ßpn frem af
bit Sfjul og fnappebe barn.
Bei, albrig ba»e »i fagt big
et onbt ©rb.
©raabige Slugbalë ! nu ligger bu i ©rctsfet
©t »oclbigt Slag
og frpntper big fom Ormen i Slfmagt."
meb giffené ^>ale bccoebe ben b«it i Beirct til ftor gorffrccf
felfe for green, ber itfe baobe troet, at ©febben ogfaa funbe
boppe; men, ba bun faae, at ben bleo paa famme Sßlet, fif
bun atter Biob og raabte beit: „©et er Bet, flaa fun
Seer bu nu, buàb min Biober bor fagt mig faa
Jorben!
—

—

—

16
ÎRoberett fab flogelig jïjult unbei Sßrterne og bab
ofte
faa fagte fin SDatter at fomme tit ftg;
„for altib l)at
i)un Jagt, at fpoomob fiaaer for galb. gifteten er en biUig
SDianb, font gjer big bin 9let; Straffend time er nu font
men; fee, ber tommer t>an og ta'er big."
„Si, ei, bu
—

—

—

tommer
og
iffe

mig jo

ret

tilpaê," fagbe gifferen, greb ©frigbalfen,
et fjkr Slag mob fyané Stede
faa tunbe fjun
et Äocef meer;
etOieblit efter jjattg t)un paa Äro
fom fine $jenberé ßoffemab.

—

—

—

gen

13.
Imellem

et

Dyrenes Kigsdag.

gammelt Egetræs

tætte

midt

Grene,

i

tyk

en

levede engang en Vildkat.
I delle Træ var den fedt;
her var den voxet op, og her havde den bragt mange Kuld
af Killinger til Verden; her havde dens Moder
og Bedste-

Skov,

moder

levet

havde

staaet

fer

den; ja jeg troer, at saalænge Egetræet
her, saalænge havde ogsaa denne Kattefamilie

her haft Huus og Hiem.
Engang da den laa

under

nogle

Buske

ved

Roden

af

og lurede paa en hekvem Ledighed til at springe les
paa en stakkels lille Fugl eller et andet Dy r, som Hændelsen
vilde føre forbi den, herte den en stærk Raslen i Krattet,

Træet,

og

kort

Grene

efter

banede

stod

og

ufremkommelig
var

derfor ikke

lidet

ganske

stille

for

muligt

om

strax

lagt

begge

sagde

Vei

og laa

gjcnnem

de

af Skoven

tillige

saa

tætte

var

afsides,

at

saa

det

Katten forundredes

deres Komme, men blev dog liggende
Skjul, passede nøie paa dem og lurede

over

sit
at

Mærke

„Ja,

sig

Denne Deel

Mennesker der.

at see

hare,

hvad

til,

det

at

bevæbnede med

Da

om?”

i

den.

vildsom,

og

Sjeldenhed

en

Mænd

to

foran

den

hele

som

til

den

ene

op, og her skal
fældes først.”
„Er

vilde tale

det

Korn.

Den
thi de

havde
vare

de bare paa Skuldrene.
anden:
„Skal alt hugges

svarede den

saaes

om.

Brændehuggere,

Øxer,

Skoven,”

ploies

de
var

anden; „Jorden skal

De storste Træer skulle

Tilfældet,” sagde den første,
med
dette
end
begynde bedre
smukke, store Egetræ, som staaer her, og jeg vil derfor
mærke
det, forat vi kunne kjende det igjen.”
Med disse Ord tog han et
Stykke Kridt op af Lommen,
og gjorde et stort hvidt Kors dermed paa Barken af den
„saa

kan

vi

ikke

17

„I næste Uge,” føiede han til,
lægge Ilaand paa Værket.” Dersig, idel han ganske ligegyldigt fløilede

eget Træ.

Kais

stakkels

for

vi

at

igjen
,,komme
paa borlfjernede han
et Stykke.
Den ulykkelige Kat laa en lang Tid paa Jorden halv
ded af Sorg og Rædsel, og var ikke i Stand (il al rere et
Lem.
Endelig udstødte den saa høie og gjennemtrængende
Skrig, at det hvinede gjennem hele Skoven, foer op, og løb
afsted som en Afsindig for at udbrede denne Rædselslidende
Det første Dyr, som den traf
blandt sine Naboer i Skoven.
Den
var netop sprungen
var Hjorten.
op fra sit Leie
paa,
i det tætte Krat, og stod nu lyttende, færdig til Flugt ved den
mindste Fare, der viste sig.
,,Var det dig, Nabo Mis,”
raable den, „der salte det frygtelige Ilviin op, som jeg hørte
for lidt siden? Jeg troede, al det var Hundene og Jægerne,
hvad er der paa Færde?”
som vare komne mig paa Spor;
„Ilvad der er paa Færde?” svarede Katten; „ak! noget, der
er
meget værre end Hunde og Jægere; hele Skoven skal
hugges om.” Den fortalte nu Hjorten den hele sørgelige Historie.
„Den hele Skov skal altsaa fældes!” udbrød Hjorten,
—

medens Taarerne i store Draaber lob ned over dens haarede
Ansigt, „hvad skal der da blive af mig og dig og alle vore
Naboer? Mennesket har rigtignok altid været min Fjende,
men dette er saa grusom en Behandling, at jeg ikke engang
Er der ingen Hjælp eller
den af ham.
havde ventet

mig

vil kæmpe for mit Træ,” skreg Katten, „saa
Kløer og Tænder ville slaae mig bi, og du med dine
store Takker kan vel ogsaa forsvare dit eget Krat; men dog,
hvad for et frygteligt Væsen Mennesket
naar
tænker

Frelse?”

„Jeg

længe

jeg

paa,

snedig og rænkefuld han er, saa fortvivler jeg.
Jeg kjender ingen, som kunde hjælpe os, uden Ræven. Er
der noget Dyr, som kan maale sig med Mennesket, maa det
Lad os løbe hen til ham og høre hans Mening.”
være ham.
lad
os
det,” svarede Hjorten; og de begav sig paa
„Ja.
er,

og hvor

Yeien til Rævens Hule.
Ræven havde sin FIulc
inde i

Sandbanke,
laa

adskillige Udgange

Farens Stund

Hoved

ind

i

som

lige
var

i Udkanten

af Skoven

midt

læt bevoxet med Buskads og

Jorden, og var forsynet
forskjellige Sider, foral den i
Katten stak sit
ubemærket kunde slippe bort.
af Indgangene, og raabte til Ræven, at
en

Hule

Dens

Krat.

med

en

dybt

under

til

2

18
skulde

den

komme

somt

havde

Fare

var,

tiltet

ferst

ud;

ud,

først

men

og

dristede det

da

efterat Mikkel

overbeviist
snue

sig om,
Dyr sig

opmærkingen

der

at

til at komme

frem.

Meget

nedslaaet underrettede

til deres Komme.

„Jeg har

Hjorten

ogsaa hørt

den

om

Aarsagen

noget mumle

svarede Ræven ; „men I vise mig virkelig
ved at komme og spørge et saa enfoldigt

derom,”

altfor megen Ære

Dyr som mig om
Mening.
Jeg har aldrig forstaaet mig paa Rænker og
her faldt Katten og Hjorten den ivrig i
Kunstgreb, og”
Talen, og gav sig til, som med een Mund, at gjøre den
Komplimenter for dens Kløgt og Viisdom, som jo ogsaa hele
Verden var enig om at tillægge den, og erklærede tilsidst, at
de satte al Lid og Haab til den.
„Nu vel da,” svarede Ræven, „siden i endelig ville have det, saa vover jeg i al Reskedenhed
jeg skammer mig ved at yttre mine ringe Tanker for tvende Dyr, der ere mig saa overlegne
at foremin

—

—

—

slaae eder

ufortøvet at sammenkalde

Dyr til en
Forening kunne tage
have hørt alles Mening. ”
»Et
Hjorten. ,,Et udmærket Forslag!”

almindelig Forsamling, forat
vore Forholdsregler,
naar
vi

vi

der

alle Skovens

i

udmærket Forslag!” raabte
gjentog Katten; „men hvem skal vi sende ud for at sammenkalde dem?”
„Jeg kunde jo gjerne gaae,” sagde Ræven,
„men det var jo muligt, at nogen af de mindre Dyr kunde
tvivle om mine Hensigters Redelighed, og af den Grund afslaae at komme;

meget bagtalt

thi

der

er

vist intet

Dyr,

som

bliver

saa

Det samme er nok ogsaa Tilfældet
jeg.
med dig, Nabo Mis; Egernet og Musen især”
„Javist!” skreg Katten, „de dumme Dyr sætte sig saa meget
i Hovedet.”
„og hvad min naadige Hr. Hjort angaaer, saa er han altfor fornem til, at han skulde paalage sig
som

—

—

dette Hverv.
ham

—

—

—

Men der

kunne vi sende.

er

I

min

nu

ville

værdige

maaskee

Ven

indvende,

noget langsom tilfods og ikke synderlig kløgtig
men saa er
Ret,
sig, tillige har lian

—

han det

—

Pindsvinet;
at

han

er

og I have
kan tænke

ærligste Skrog, man
Rygte i hele Skoven, og er
ikke nogens Fjende uden Fluernes og
Billernes; men dem
kalde vi naturligviis ikke til
Forsamligen.”
„Nei det forstaaer sig af sig selv,” gjensvarede
Katten; „men hvorledes
skulle vi forholde os med Krybdyrene?”
„Hvad min Nabo,
Slangen, angaaer,” svarede Ræven, „saa er jeg tilbøjelig til
—

det hedste

19
tænke

at

tælles

godt

hvad

den,

om

den; dens Gemyt

om

er

Dfordeelagtigt der endog forvel ikke det blideste, men den
Respekt; jeg troer derfor, at vi

forstaaer ogsaa at sætte sig i
godt kunne udelukke den, og
almindelig Høflighed, at vi ogsaa

ikke

gen.”

hvad

„Og

du

mener

om

optage

indbyde

vi

den,

saa

fordrer

dens Fætter Sno-

Skruptudsen,

Frøen og Für-

spurgte Hjorten.
„De Stakler!” sagde Ræven med
Grün,
„min naadige Herre er altfor god, at han
spodsk

benet?”
et

Skulle
vil huske paa, at der er saa ubetydelige Væsener til.
de have Sæde i vor Forsamling? Og dog, hvorfor ikke det.
vil under disse betænkelige Omstændigheder ikke støde

Jeg

den

selv

at

dem,

menes

for

Ringeste

dem

lades

overvære
som

ikke

Hovedet.

—

Det

kunde

altsaa

Forhandlingerne; men det maa
at optræde
ere vore Ligemænd,

tilforsom

Talere blandt os.”
Nu kaldte Ræven i en noget bydende Tone paa PindVed Lyden af dens Stemme vaagnede det lille Dyr
svinet.

Morgenslummer, og skyndte sig at komme paa Bemedens
det afpillede de Græsstraa og visne Blade, som
nene,
vare bievne hængende
paa dets Pigge og derved gjorde dets
af sin

Det kom nu krybende
end mere klodset og langsom.
et Træ, og spurgte meget ydRoden
af
af
sit
Hul
under
op
mygt, hvad Mikkel Ræv befalede. I Korthed fortalte Ræven,
hvad der var hændet, og gav derpaa Pindsvinet følgende

Gang

Ordre:
skal

„Du

Aften,

en

stævne

staaer midt

som

alle

opregne dem for
forat du ikke skal

glemme

Dalen

du

hist,

vil

i

og

naar

gode Naboer

til

at møde i

Først gaaer du ned i
nogen.
kommen forbi den gamle omblæste
tværs over Veien, saa see nøie til, og
er

ligger
skjult Afkrog,
Hul, som fører

Poppelpiil,
du

vore

Nedgang, under det store Bøgetræ,
Hør opmærksomt til, saa vil jeg
i Skoven.
dig i den Orden, de felge efter hinanden,

Time før Solens

en

som

under Skrænten af

en

Bakke,

op-

dyb Gang under Jorden,
Siig ham, at
og hvor den ender, vil du finde Grævlingen.
han endelig maa komme; thi med Undtagelse af det ærede
Selskab, som her er tilstede, er der ikke noget Dyr i Skomaale sig med
ven, som i Størrelse eller Betydenhed kan
Lidt længere
den, eller som jeg har mere Agtelse for.
henne boer min Fætter Ilderen, lige ved Bredden af Floden;
et fugtigt Opholdssted, sandt nok, men, som man siger, skal
dage

et

ned

i

en

2

20
han

undertiden
og vi

Krabat,

sig med
endelig see

more

maae

at

fiske.

at

faae ham

Det

er

skrap

en

med i

vor

For-

et

huult

samling.
Saa kommer du til
Træ ikke

derfra.

langt

Væselen,
Dersom

som

finder

du

Egernet ikke,

som

i

det

pleier,

med at springe op og ned imellem Grenene paa
Bøgetræ, hvor det har sin Rede, saa maa du, da
Nødderne nu begynde at modnes, see efter det i Hasselkrattet til Venstre.
Hvis jeg ikke tager feil, vil du tæt derved træffe Murmeldyret under Roden af det store Egetræ,

sig

morer

det store

som

er

fuldt af

saa

Skovmusen

Agern.

boer Dør

om

Dør

med det.
Dernæst maa du vende dig til Udkanten af Skoven og
søge mellem Bregnebuskene, til du finder Haren; den sidder
ganske stille i sit Leie den hele Dag. Siig den, at vi alle
gjerne ønske at see den i vor Midte; og dersom den eller

nogen anden af

ligt at træffe
sige dem, at

vore

sammen

Hans

gode Naboer skulde
med Mis

eller

Herlighed Hjorten

finde det betænke-

mig,

saa

glem

ikke at

sætter dem sit Æresord

i Pant paa,

at intet Ondt skal tilføies
dem, hverken under
deres Ophold iblandt os eller paa Reisen frem og tilbage.
Lidt dybere nede vil du rimeligviis træffe Snogen solende
sig

i

og i

Græsset;
du

naar

faldet.

seer

Gaa

nu

Pindsvinet

den tørre Deel af Skoven høiere oppe vil du,
til, linde Hugormen lurende under Løvmed den Besked.”

nøie

begav

sig

da

paa

Veien

for

at

udføre

sit

Ærende.
Om Aftenen

Undtagelse

mødte

alle Dyrene under

af det lille dovne

Murmeldyr,

Bøgetræet,

med

rigtignok havde
Budskab, men som

som

lukket Ørnene op og hørt paa Pindsvinets
derpaa havde vendt sig om paa den anden Side,
i Søvn igjen og saaledes havde glemt hele
Sagen.

var

faldet

Som den Fornemste, hvem man ikke kunde
gjøre Ranstridig, indtog Hjorten Forsædet; Mis satte sig paa dens
høire, Mikkel paa dens venstre Side; de andre Dyr ordnede
sig, som de bedst kunde blive enige om. Hjorten aabnede
Forhandlingerne med at opfordre Katten til at give en Beretning om, hvad den i den tidlige Morgenstund havde hørt og
seet.
Da fremhylede det nedslagne
Dyr sin sørgelige Fortælling og sluttede den med et langt og ynkeligt Miau, hvori
alle Dyr paa deres Viis istemmede:
Hjorten brølede, Ræven
gen

/

21
og Væselen skreg, Grævlingen brummede,
Snogen
og Hugormen hvislede, Haren hyEgernel hvinede,
Da den forvirrede Slei havde lagt sig
lede og Musen peb.
lidt, sagde Hjorten: „Mine Venner! Klager nytte til intet;
lader os derfor overveie, hvad vi skulle foretage os i denne
Sag. Skulle vi ganske roligt see paa, at Skoven, vort Fødested, jævnes med Jorden, og at vi selv jages ud i den vide
Verden for at søge Huusly og Føde, som vi maaskee ikke

Ilderen

bjæffede,

ville

finde,

med de

eller skulle vi foretrække forenede at forsvare det

Vaaben,

„Jeg

jeg ikke

Tænder og Kløer har
sagde dette, fremviste
og

Egernet

falder mit
min

til at

skal

Træ,

den

Hjemstavn,

„Mikkel,
den

et

skjælve.)

lad

„Det

saalænge.
os

som

Menneske,
Øine; jeg vil

jeg drager

som

an-

forsvare
Hvo

Aande.

Mening?”
høre

din

mig Tilladelse til
snedige Ræv; „jeg er endnu
udbeder

første

føle dem i sine

iblandt eder deler min

„Jeg

givet os?”
Krig!” skreg Katten; „disse
faaet for intet;” (og som den
Par Kløer, der bragte Musen

Naturen har

som

slemmer for aabenbar

Mening,” sagde Hjorten.
at

ikke

tale

sidst

,”

ganske enig

svarede
med

mig

selv.”

„Hvad mig angaaer,” brummede Grævlingen og vraltede
med sin tykke kluntede Krop, ”da er jeg ikke saa forsigtig som visse andre; jeg siger min Mening lige ud uden
at see til Høire eller Venstre.
Jeg har derfor kun her at
sige: Jeg angriber aldrig først, men jeg har skarpe Tænder
hvad enten det
og en tyk Hud og Pels; og dersom nogen,
eller en Hund eller et andet Dyr, vil jage
er et Menneske,
mig ud af min Hule, saa lover jeg for, at han skal komme
til at fortryde del.”
Man lagde Mærke til, at Grævlingen ved disse Ord
tilkastede Ræven et vredt Blik, som tydelig viste, at den
endnu ikke havde glemt den Skurkestreg, hvorved Ræven engang havde faaet den ud af en Hule, som den møjsommelig
havde gravet med sine Kløer, og derpaa selv taget den i
frem

Besiddelse.

gled Hugormen frem i lette Snoninger, reiste sig
i en
paa Spidsen af Halen, udstrakte sin kløftede Tunge
truende Stilling, og tog saaledes til Orde: „Mennesket er min
Fjende, og jeg er hans; lad ham kun komme og sætte sin
Fod paa mine Enemærker, hvis han understaaer sig dertil;
Nu

22
har

jeg

en

Gift i mit

ikke kan lade haant

Gab,

nok

som

vil lære

ham,

at

han

min Vrede.”

om

hvislede

„Jeg,”

Snogen, „har ingen Gift at gjøre mig
jeg tilstaaer, at, ligesaa lidt som jeg vil forsøge
paa at gjøre Modstand, naar jeg angribes, ligesaa hurtig vil
jeg begive mig paa Flugten, naar Fjenden nærmer sig. Naturen har været saa god at skjænke mig Evne til at
svømme,
og kan jeg ikke længere finde et Tilfluglssted under disse
Træers Skygge, saa svømmer jeg over Floden, som
grændser
op til vor Skov, og søger et Tilflugtssted imellem de høie
til

af;

og

Planter,

som

den modsatte Bred.”

groe paa

„Hvad mig angaaer,” peb Haren ynkelig, idet den hoppede frem, og stirrede omkring med et ængsteligt Blik, „da
veed hele Verden, at jeg er et svagt og
frygtsomt Dyr. Man
har sagt, at jeg har mange
Fjender, og at jeg endnu aldrig
har fundet en Beskytter; grusomme og
mægtige Fjender lure
overalt paa mit uskyldige Liv.
Hvad der vil blive af, veed
jeg ikke, rimeligviis venter der mig et sørgeligt Endeligt; men,
hvordan det end gaaer, skai jeg bruge mine
rappe Been, min
eneste Trøst, for at unddrage mig det
frygtelige Syn af et
Menneske.”
Det

„Jeg

har

muntre

lille

Nødder,
men

Egern stod

med et

Tænder,” skreg det, „stærke

og Kloer,
hvor kan jeg

som

Spring
nok

jeg holder mig fast

staae

mig

mod

til

med i

i

Kredsen.

at

knække

Grenene;

det

vældige Menneske?
lille Stakkel, inden
jeg kunde bide hans Fingre tilblods. Det er vel sandt, at
jeg kun kan leve i Træer, og man kunde jo altsaa ligesaa
gjerne falde i Krigen, som krepere af Sult og Elendighed;
men jeg
vil hverken det Ene eller det
Andet, thi jeg har
bedre Udsigter.
Fra Toppen af mit Bøgetræ har
jeg i nogen
Han kunde

jo

dreie Halsen

om

paa

mig

Afstand paa den anden Side af Floden seet en
Gruppe Valnøddetræer, som baade kunne give mig Huusly og Føde. Jeg

har

tillige opdaget

et

Sted, hvor to Træer, der staae hver paa
ligeoverfor hinanden, strække deres Arme
saa langt ud mod
hinanden, at de næsten mødes. Nu, der
hører blot Mod til, og et dristigt Spring vil
bringe mig over
til den anden Bred og det herlige smukke Land, som
ligger
sin

Strandbred,

men

paa den anden Side af Floden.”

fra

„Jeg troer,” peb en spæd
Musen, „at den Tjeneste, jeg

og fiin

kunde

Stemme, som
gjøre i Krigen

kom
mod

23
Menneskene, ville være af ringe Betydenhed, og jeg vil heller
ikke tilbyde den.
Thi, naar jeg betænker mig ret, saa komikke i mindste Maade
mer, sandt at sige, hele Sagen mig
Mister jeg mine Nødder og Agern, naar Træerne fælved.
des, saa faaer jeg istedetfor dem Hvede, Byg og Havre, som
i en
jeg gjør ligesaa meget af, og jeg boer ligesaa godt
Kornstak, som under Redderne af et Træ. Enhver er sig
selv nærmest.”

„Vor

lille Ven bar

ganske Ret,” skreg

Væselen.

„Jeg

ogsaa, at vi kunne finde et meget behageligt Opholdssted
i Nærheden af Lader og
Forpaglergaarde, og blot Tanken
faaer mine Tænder til at løbe i Vand;
om en Hønsegaard
for saadant el Bytte vilde jeg ikke have noget imod at opom del saa skulde være imori
min
troer

Ledighed
Skoven,
„Det skulde jeg heller ikke have noget imod”, udbrød
lideren.
„Hønseæg ere ikke at foragte, og hvor behageligt
med Kalkunernes, Gæssenes
er det ikke at gjøre sig tilgode
er
Blod!
Skoven
just ikke ganske nødog Kyllingernes
vendig for mig; jeg kan finde Huusly under et Hegn eller i
en
Sandgrav.”
„Mikkel,” sagde Hjorten, „alle have talt, og Turen er
nu til dig; vi ere begjerlige efter al høre din Mening.”
Ræven reiste sig, stod nogle Øieblikke med nedslagne
Øine, som om den var undselig og ledte om Ord, derpaa
begyndte den saaledes. idet den ledsagede sin Tale med sirlige Bevægelser af sin buskede Hale: „Saalænge jeg lyttede
til Kattens krigerske Veltalenhed, til Hugormens vrede Ord
saa
og til min værdige Vens, Grævlingens, tillidsfulde Tale,
Beslutaf
den
følte
modige
begejstret
længe
jeg mig ogsaa
ning, at falde som Forsvarer for denne Skov og i aaben
Men, da jeg derefter kom til at
Krig mod Menneskene.
overveie mine mindre Brødres Svaghed og vort ringe Antal,
og paa den anden Side Menneskenes Magt og Hjælpekilder,

give
gen.”

Vi kunne ikke
fristedes jeg til at forandre min Mening.
haabe at vinde Seier; hvorfor skulle vi da kaste vort Liv
hen?
Hugormen vil man, uagtet dens Mod og Gift, gribe
om Nakken med en kløftet Stok, og saaledes vil den finde en
vanærende Død, inden den har været istand til at tilføie et
eneste Bid.
Og nu Grævlingen! Den synes Menneskene ret
at

have

ham

gjort
angribe

til

en

Yndlingsgjensland
en Flok Hunde,

de med

for

deres

disse

Grusomhed;

foragtelige Dyr,

24
have forenet

som

Brødre!

sig

imod deres

med Menneskene

naturlige

og skjendt du, min værdige Ven, vil fægte som
en
Helt, og dræbe og lemlæste adskillige af dem, saa vil
du dog tilsidst blive sønderreven.
Til hvilken Nytte vilde vel
Kattens Tænder og Kløer være mod den Torden og
—

hvormed Mennesket kan dræbe i
blive

hentet

Hoved eller

ned

fra

den

Lynild,

cn

lang Afstand?

Green

høieste

med

Den vil

gjennemboret

førend den har faaet Øie paa den Fjende,
hvis Øine den truer at ville udrive med sine Kløer.
Ogsaa
du selv, min ædle
Herre, vil rimeligviis omkomme under de

Hjerte,

afskyelige Hundes Tænder, efterat du har spiddet en tre eller
fire Stykker af det Pak paa dine Horn.
Jeg vil derfor foreslaae mere betryggende Forholdsregler.
Ikke langt herfra er
en
stor, øde Slette. Der kan Grævlingen grave sig en Hule
og hoe i Fred; der kan Hugormen uforstyrret skyde sig hen
imellem Lyng og Gyvel.
Jeg har næppe tænkt paa min egen
ubetydelige Person, men jeg troer dog, at jeg ogsaa vil kunne
finde et Tilflugtssted i denne
udyrkede Egn, hvor saa mange
Kaniner have deres Smuthuller.
Hvad
Hjort, da behøver du kun at svømme

du befinder

dig, ligesom Egernet,

i

dig angaaer,
over

en

Eiermand vil

Floden

min ædle

hist,

og

herlig Dyrehave, hvis
Beskytter, og ansee
Og skulde Mis ikke
eller Musefænger paa

være stolt
af at blive din
for sin Eiendoms skjønneste Pryd.
kunne tilbyde sin Tjeneste som Rotteen eller anden lille
Forpagtergaard her i Nærheden?”
„Jeg!” afbrød Katten ham hvæsende af Vrede, idet den
reiste sig og sked Ryg, „jeg skulde blive en

dig

i Menneskenes

Huse, ligesom

disse

elendige

tryglende Tjener
Udlændinge,

smaa

jeg undertiden har seet, og som jeg skammer mig
erkjende for Katte! Nei, jeg er el Rovdyr, Skovens
frie Beboer, og som saadan vil jeg leve og doe.
Mennesket
kan efterstræbe mig, han kan udrydde min hele
Slægt, ligesom han allerede har
udryddet Bjørnen og Ulven, Dyr, som
jeg hverken i Størrelse eller Styrke kan maale mig med;
men jeg forsmaaer at være hans
Huustjener, eller som andre
lave Sjæle at luske i omkring hans Udhuse
og Honsegaarde,
fristende et usselt Liv ved Tyveri og Rov.
Og du, Mikkel,
troer du
ikke, at jeg gjennemskuer dine Rænker og Hensigsom

ved

1er?

at

Baade

gaarden
han

og

hader

du

og

Væselen

og Ilderen

tænke

paa

Hønse-

Faarefolden; I ville leve hos Mennesket, skjendt
jer og paa enhver Maade efterstræber jer, og I

25
bekymre eder ikke om, hvad der skal blive af andre ædlere
Dyr og deres Frihed; men bi du." dine Øine kan jeg i det
mindste naae, og jeg skal lære dig, hvad det vil sige, al tirre
mig til Vrede.” Med disse Ord foer Katten rasende les paa
Ræven: det første Angreb kastede Mikkel til Jorden, og ban
var næsten ganske blind, inden han kunde gjøre det mindste
lideren og Væselen, som troede, at Tureo
til sit Forsvar,
skulde komme til dem, listede sig bort; Haren og de mindre
Dyr fulgte deres Exempel; Hjorten selv blev greben af en
panisk Skræk og tog Flugten. Grævlingen alene blev staaende
Tilsidst gjorde
og goltede sig inderlig over Rævens Nederlag.
Ræven, da han saae, at Katten næsten var aandeles, en forMed sin sædtvivlet Anstrengelse og slap ud af dens Kloer.
vanlige Snuhed løb han ned til Floden, da han nok vidste,
Her styrtede
at Katten ikke vilde gjøre sine Fødder vaade.
han sig i Vandet, førend Mis kunde indhente ham, og naaede
med
død

en

Deel

af Smerte

Besværlighed
og

nedslagen tilbage til
Dyrenes Forsamling.

14.

den modsatte

Angst segnede
sit Træ.

—

Bred,

hvor han halv

Mis vendte skuffet og
Saalcdes endte til ingen Nytte
om.

SBrnmitmt Äafa øarmaå

$<rttbelftr
fßileßttmSreife.

a.

V““

Braminen øø JSttbfen.

bcebe en Bramin »eb Ba»n Äala
i
2ib
ber
tyatobe le»et i ftor Sirmob, men
©arma,
lang
flubfelig »eb et ©ammcnjtob af Ityffelige Dmftcenbigfyeber
fom i Beftbbelfe ar en ftot formue.
$an befïuttebe ba
at foretage jig en fßilegrtmSreife til ©angeé, for at erbolbe
2ilgi»elfe for fine ©tynbet oeb at tocctte ftg t benne fällige

$ Btyen ©oma»3ßuri

globê Banbe.
(Sn £ag, ba fyan faa fin Banbring brog igjennem en
ebe 6gn, ber gjennemjtrommebeé af globen ©araé»ati„
»ilbe tyan nbfore fut fccboanligc religioje Oîenfelfc i benne
ffrlob. fDîen næf fe »ar ffan ftegen neb i Banbet, forenb
en Ârebê fom fy«« til barn og ffurgte ly am, fyworlyen fyanS
Bei gif, og ba ben fif at »ibe, at fy<m »ilbe gjøre en
Balfart til ©angeø, bab ben, at lyan »ilbe tage ben nteb

26

ft g til ben Retlige $lob, og looebe at »ille tyufle benne
Sjenefte, faalænge ben leoebe, og »eb Seiligt>eb gjere alt,
tyoab bev flob i benê 2>iagt, for at »ære tyam tit SJttytte.
(Braminen bïe» ouerrafl'et »eb be ftbfle Dvb
og ftyurgte
Ärebfen, tyuorltbeø bet »av muligt, at et faa f»agt og vinge
®tyr nogenftnbe funbe gjore et IDienneffe, og tilmeb en
(Bramin, nogen Sfenefte.
f)ertyaa'"f»arebe Ärebfen meb folgenbe §abel:
b.

^onøtn, Clcfantcn

3 (Btyen (Çrabaoatti

(Raon 2lbita (Barnta.
®a
flovt $olge »ar tyaa 3agt i

flov (Elefant

Hßatna

oß

J3taminen.
leoebe

en

»eb

Äonge

benne Ç-tyvfte engang
en tæt Sfo», faae ban

meb
en

et

utytyre

nævnte
fig. Stynet af benne ubbrebte Sfræf
$orfærbelfe blanbt Äongens ßebfagere; men Äongen be
voligebe bem og befalebe, at man ffulbe foge at bemæg
tige ftg ©lefanten, fom tyan onffebe at fore tit fit tfklabé.
Straj ga» alle ftg tit at gvaüe en btyb ®ra», jom be herefter
bebæffebe meb ©rene og 23labe. 3>ertyaa
omringebe 3ægerne
(Elefanten, faa at ben itfe funbe fltygte ab anben 'Bei enb
ab ben, bev forte til ©rauen, tyoori ben
ogfaa »irfelig falbt neb.
Doer bette Ityffelige Ubfalb ble»
Äongen glab og fagbe
til fine $olf,
be iffe maatte forfoge at træffe (Elefanten
oty af ©rauen, forenb ben tyaobe faftet i otte 3)age; naar
benne Sib »ar ublobett, »ilbe ben
tyaue tabt fine Âræfter,
og man »ilbe ba let futtne faae (Bugt meb ben.
2111c gi!
berfor bort og lob ©lefanten blioe ftbbenbe i ben Snare,
tyüori ben tyaobe labet ftg fange.
So Stage efter tyænbte bet
ftg, at en (Bramin fom
forbi bette Steb, og ba tyan faae ©lefanten i ©ruben,
ftyurgte tyan ben, tyuorlebeø bet »ar gaact til, at ben »ar
fommen i benne Ultyffc.
©lefanten fortalte tyam ba fin forgelige Sfjebne, og
ba ben tyaobe forflaret, tyoilfe Biltaler ben leb,
faaocl tyaa
©runb af $albet, font af
ftunger og Sorft, bab ben inb
ftænbig, at tyan »ilbe tyaue ïïîeblibentycb meb ben og tyjæltye
ben til at gjenoinbc grityeben.
(Braminen foreflillcbe ben nu, at tyan iffe
tyaobe Âræf
ter ttof til at brage et
Oegenie af en faaban Bægt og Om
fang oty af en faa btyb @ra»; men ©lefanten forntyebe fine

og

27
Sønner og

befoor fyam

at

hjælpe

ben i bet

minbfte mcb

et

gobt Saab, og at angioe et Stibbel, fyboroeb ben funbe
unbjlipfæ nf

ben

fare, føm

tvuebe

ben.

fertil

foarebe

Sraminen, at berfom ben nogenftnbe baobe oiift nogen en
ïjenefte, maatte ben nu paafalbe t)am og bcbe f)am

#jcelf).
„feg erinbrer iffe," gjenfoarebe (Elefanten, „at jeg bat
»iift nogenfombeljt nogen Sjenefte, meb minbre bet ffulbe
Deere Ototterne, I>t>ab jeg gjorbe f>aa folgenbe Staabe:
om

c.

(Êltfanten

oj îîotUrnt.

„f Sanbet ffalinga®eøfam berffebe enÄonge, fom t>eb
©uoarna33abu, ber plubfelig faae fine ©tater bærgebe af en
ubçre IDÎccngbe Ototter, fom fortcerebe alle Scejter og ub
brebte ©belerggelfe alleoegne.
fnbbbggerne, fom iffe funbe
ubbolbe benne Saubeptage, tog bereø tilflugt til kongen og
anraabte ^am om at forfoge et eller anbei OJtibbel for at be
frie Sanbet fra biøfe forbeerbelige ®br. ©trajç forfamlebe
Äongen alle foegere i fit Otige, og lob bem, ubruftebe meb
©arn og ©narer af alle ©lagé, tilfammen brage ub for at
forfølge Ototterne, ber meb megen SOtøie bleoe breone ub af
bereø puller, og berpaa alle fangne og inbefluttebe i ftore
Seerfar for ber at bøe af ©ult."
„$aa famme Hib," oebbleo (Elefanten, „fom jeg juft
forbi bet ©teb, fyoor Ototterne oare fccngflebe og fammen
ftuoebe. ®a bereø Oinfører mœrfebe min Dîccrüa'relfe, falbte
ban paa mig, og bab mig at baue 'Dtebliben^eb meb fyam
„3ntet oar let
og banø ©talbbrøbre og frelfe bereé Sio.
tere," fagbe ban, „ba et ©tøb meb foben oar tilfiræffeligt
til at fnufe be Seerfar, fjoori be f)olbteb fangne."
3eø

fanbt, at ban t>ao>be Otet, og ba jeg tynfebeé ooer biøfe
Ulpffeligeø Sob, flog jeg bereø ^congflev i ©tuffer, og be
friebe bem faalebeø fra ben Diøje 5)ob.
„Ototterneø Oinfører taffebe mig, forfiffrebe, at ban og
banø ©talbbrøbre oilbe beoare ben üigtige ïjenefte, jeg baobe
oiift bem, i eoig ©rinbring, og foor, at ban oilbe gjengjoelbe
mig bet, berfom jeg nogenftnbe ffulbe tomme i forlegenf)eb."

$>a (Slefanten baobe fulbenbt fin fortælling, raabebe
Sraminen ben at paafalbe Ototterne, b® em ben baobe oiift
en faa ftor Sjenefie, og bebe bem om -fbjælp.
£an ønffebe
ben berpaa en t>urtiø Sefrielfe, og fortfatte fin Sanbring.

28
nu nat onertabt til fig [ein, inbfaae not,
gjere noget bcbre enb at folge SraminenS
Otaab, og fyæoeDe berfot fin Otoft for at falbe Ototterne til
|>jælp. Siêfeé Oinføret ilebe ogfaa firår til, faafnart ben
borte fin Selgjoreré Otaab, og (Elefanten forflatebe nu, fioab
for en Saanbe ben alletebe oar ftebt i, famt ^toilfen Ulçffe
ber enbnu truebe ben, og anraabte om Sifianb til f>aa en
eller anben SDtaabe at blioe ubfriet af fît gængfel.
„Sen ïjenefte, bu forlanger, ceble fberre," foarebe
Ototten, „er bet mig iffe oanfïeligt at t>be big; fat berfor
SDfob igjen; jeg Ioner big, at jeg i fort $ib ffal jætte bigi
gribeb."
Siebliffelig fammenfalbte Otottefongen flere fDîitlioner af
fme Unberfaatter og forte bem til Otanben af ben ®rao,
boori bete s Sefrier oar fortet neb; alle gaOe ft g til at fïrabe
forben, fom car runbtom, neb i ©taoen; benne fçlbteê (ibt
efter libt; (Elefanten fom i gorbolb bertil boiere i Seiret, og

(Siefanten, font

at ben itfe funbe

fnart funbe ben ubcn

gate.

Sa

Ärebfen

minen, ber foretog

Sanffeligbeb

gaac ub og

oar

uben al

baobe enbt benne

gabel, fagbe ben til Sra»
ffßilegrimöreifen: „Serfom en Ototte fanbt

til at oife en (Elefant en ubmærfct îjenefte og til
frelfe bens Gio, funbe ber ba iffe ogfaa inbtræffe en Sei»
ligbeb, ber funbe fcrtte mig felo i ©tanb til at tjene big og
lægge min (Srfjenbtligbeb for Sagen?"
Stammen Äala ©arma, font bleo bttirbft ooer at finbe
faamegen gorjlanb boé et faa ringe Styr, betænfte fig iffe
længer paa at tage Ärebfen meb ftg, puttebe ben i fin Oteife»
fæf og fortfatte berpaa fin Sei.
Sa ban en Sag gif igjennem en flor ©foo, ftanbfebe
ban tjenimob Stibbag, ftaa ben Hib epeben oar fiærfeft, for
at fyoile ftg i @ft)ggen af et loorigt 2ræ.
Ser foo f>an
fnart inb, og mcbené f)an laa i en bob Seon, ^ænbteé

ßeiligbeb
at

gølgenbe:

d.

ttnonen, Slangen, prammen

oø

$rebfen.

3 Otærbeben af bet $ræ, unber ^oilfet Sraminen Äala
©arma nob en oelgjorenbe £oile, baobe en afffçelig ©lange

i

29

taget fît Dpbolbêfteb i en af be jforbbpnger, fom oave ban»
af be boibe SD'îçter; imellem Jræets ©vene fyaobe en
J)enne Dtaon og benne ©lange
3taou bygget fut 9tebe.
©vunb
af Babofïabet fluttet et fortvoligt Benffab
fyaobe paa
meb t)inanben. Baar en ubmattet Banbrer oilbe ub^otle ftg
i Jræeté Sfpgge, unberrcttebe SRaonen fut Ben bevom oeb
et oift ©frig; benne !om ba ftvaj frem af fît £>ul, nærmebe
ftg i ©titbeb ben Üîeifenbe, beb barn, og gob fut ©ift inb i
bans Slater. ©iften oav faa fiin, at ben, font bleo bibt,
bobe nccften i famme fDieblif.
J)erpaa fovfamlebe Dîaonen
alle fine kammerater, bisfe fafîebe fîg nu ooer bet bobe
Segetne og fortærebe bet.
Dîaonen ^aobe albrig faa fnart mærfet, at Braminen
oav falben i en bpb ©oon, fovenb ben gao ©langen bet fæb»
oanlige ïegn; benne fom firaj frem af fît £ul og bevooebe
Dîaonen fif nu iraolt meb at fam»
barn Sioet oeb fît SB tb.
menfalbe fine Benner og Sßaarorenbe, ber alle ftvommebe
fammen om bet bobe Segeme. ®a be nu berebte fîg til at
fortære bette, mcerfebe Dîaonen Boget, font rørte fîg i ben
SDøbeé Dteifejæf, og ba ben oilbe oibe, f)Oab bet oar, ftaf ben
-fpooebet neb i ©æffen; i famme jZHeblif greb krebfen ben
om Ralfen meb fine kloer, og fiemte faa fiærft til, at ben
Dîaonen ffreg om Øiaabe, men
oar næroeb at foæle ben.
krebfen erflcerebe, at ben iffe oilbe gioe flip, meb minbre
ben oilbe ffaffe braminen, boié £>øb ben baobe foraarfaget,
til Sioe igjen.
Dîaonen unberrettebe fine kammerater om, i
ben
Bob
befanbt ftg, og paa fjoilfe Betingelfer
boot ftor
krebfen oilbe tabe ben bebolbc Sioet; ben befoor bem berfor
at ile til ©langen, gjore ben befjenbt meb ben fare, fjoori
ben joæoebe, og formaae ben til faa hurtigt fom muligt at
bringe 'Braminens Segetne til Sioe igjen. 3)a ©langen er»
farebe, fjoilfen Ulpffc ber baobe ramt bens Ben, nærmebe
ben fîg ben £>obe, fatte fît ©ab til bet ©teb, b ccr ben
baobe bibt, fugebe al ©iften ub og gao f)am Sioet igjen.
©aajnart Braminen atter b nl>be faaet Brugen af fine
©anbjer, bleo ban iffe libet ooerraffet oeb at fee krebfen
bolbe en Dîabtt tæt inbeflemt mellem fine kloer, krebfen
fortalte ftam, boab ber oar foregaaet, og Banbringsmanben,
fom troebe, at ban oaagnebe af en bpb ©oon, b«üe benne
fortælling meb ben ftorfte forbaofelfe. „ßffe bejiominbre,"
fagbe ban, „efterfom benne Dîaon bar opfplbt be Betingel»
fer, jom bu bar füllet ben, maa bu ogfaa opfplbe bet Softe,
nebe

30
bu

par gjort,

at

tabe ben

bepolbe ßi»et; gin berfor flip

paa ben."

Ärebfen, fom »übe firaffe Oîaonenê Onbfïab efter $or
tjenefte, men fom frpgtebe for at gjore bet i ©langené Bcrr
peb, foarebe, at ben fun »ilbe gjengioe ben ^ritjeben i
braminen førte bem ba begge to
nogen Slfftanb berfra.
aabnebe
bort,
©ccffen, og opforbrebe paanp
noget længere
Ärebfen til iffe længer at ubfætte Øpfplbelfen af fit Softe.
Bien Ärebfen foarebe: „®u Oaare! troer bu, at man
ffal »cere orbpolbenbe mob be Ønbe? Äan man maaffee
fiole paa bereé Softer? Beeb bu ba iffe, at benne trolofe
Ba»n allerebe par oæret Slarfag i en Biccngbe uffplbige
Biennejferé Oob, og at ben, p»ié jeg laber ben unbjlippe,
»il labe et enbnu ftorre Qtntal omfomme? 'Bil bu »ibe, t)»ab
retfïafne fjol! »inbe »eb at beüife be Onbe ïjenefter? »il
bu erfare, poorlebes man ffal bct>anble biéfe, naar man par
bem i fin Biagt? folgenbe $abel ffal lære big bet.
e.

ftraminm, j&tøkøbilltn, ®neet, $øen

øf) Ucmn.

©n Bramin, puié Ba»n »ar Slfiifa, boebe i en Bp »eb
globen 3umnaé Brebber. Oenne Bramin, fom »ilbe gjore
en Bilegriméreife til ©angeé, fom engang forbi en ©trom,
p»ori pan »ilbe ubføre ben rcligiøfe SRenfelfe. £an »ar iffe
faafnart fommen neb i Banbet, før ber fom en Ärofobille
til pam, og ba ben fif at »ibe, p»ab Biaalet »ar for Bra
minenê Oîeife, bab ben pam inbjiccnbig om at tage ben
meb til ben peliige §lobé Banbe.
Oen paabebe, fagbe
ben, at funne le»e ber mere tilfrebé enb paa bet ©teb,
p»or ben »ar, ba bette ofte »ar tort i ben »armefte Slarstib,
og ben »ar ubfat for at libe gruelige Bütêler.
Braminen, fom følte Bieblibenpeb meb Ärofobillen, lob
ben frpbe i fin Oieijefccf, tog ben paa ©fulbrene og brog

»ibere.
Oa be »are fomne til Brebberne af ©angeé, aabnebe
Bilegrimen fin ©æf, »ifte ftrofobillen globenê Banbe og
fagbe til ben, at ben nu funbe gaae berneb. Bien benne
foreftillebe fin Belgjører, at ben »ar faa ubmattet af 9tei
jen, be paobe gjort fammen, at ben iffe paobe kræfter til
alene at naae ©tremmen, og bab pam berfor at føre ben
ub, p»or ber »ar bpbt.
Braminen, ber iffe anebe nogen ©»ig, »ar ogfaa faa

:ws

«

31
at opfpfbe bette £)nffe.
#an gif faa langt nb i
globen, fom Ran funbe, og fatte ber fin iReifefammerat fra
jig. ©îen i bet Øieblif, Ran traf ftg tilbage, greb Ärofo
billen Ram meb Sænberne i bet eitc ©een, og fogte at træffe
f)am ub i ®pbet. gorfærbet og ^eiligen forbittret ooer
bette gorræberi ubbrob USilegtimert: „O, ncberbrcegtige gor
ræber! oil bu gjengfælbe ©obt meb Onbt? er bet ben 3)pb,
bu ooer? er bet ben ©rfjenbtligReb, jeg Raobe ©tunb tit
at oente, forbi jeg Rar oiift big ïjenefter?"
„•öoorlebes?" foarebe Ärofobtllen; „bu taler til mig
om 35pb
og@rfjenbtligReb? ©eeb bu ba iffe, at £>pben
nuomftunber beftaaer i at fortære bem, fom ernære oø?"
„Dpjæt i bet minbfte bit trolefe gorebaoenbe i nogle
Øiebliffe," gientog ©raminen, „og tab oø fee, om ben
©îoral. bu befjenber big til, ftnber ïilRœngere! Sab oø
ooerlabe Sagen til ©olbgiftømænbø $>om; og berfom ber
blot finbeé tre, fom bifalbe bin 'lænfe og #anblemaabe,
famtttffer jeg i, at bu fortærer mig."

foielig

Ärofobtüen gao efter for ©rammens
looebe, at ben iffe oilbe offre Ram fer .fin ©raabigReb,
forenb be fjaobe famlet tre ©olbgiftømænbø Stemmer for,
^

at benø

£>e

plantet

gremgangømaabe iffe fortjente £>abel.
Renoenbte ftg ba førft til et ©tang o træ, fom
globbrebben; ©raminen fpurgte bet,
gjore bem onbt, fom gjere os gobt.

paa

tillabt at

om

bet

oar
oar

„3eg eeeb iffe, om bet er tillabt eller iffe," foarebe
©tangotræet, „men bet oeeb jeg, at bet netop er ben ©faabe,
Roorpaa ©îenneffene, bine Sige, beRanble mig. $Ri jeg
Riller beres funger, ibet jeg nærer bem meb mine faftige
grugter; jeg beffptter bem mob Solenø ©arme, ibet jeg
bebæffer bem meb min Sfpgge; iffe befto minbre, faafnart
Sllberbom eller RoilfetfomRelft îilfœlbe fætter mig ub af
Stanb til at pbe bem btéfe gorbele, glemme be mine fore
gaaenbe îjenefter, afRugge mine ©rene, og enbe meb at
beteoe mig Sioet, ibet be oprpffe mig meb Otobe.
3)etaf
flutter jeg, at $>Rbeit iblanbt ©tenneffene beftaaer i at obe
lægge bem, fom ernære bem."
derefter Renoenbte be jig til en gammel Äo, fom uben
©ogter græøfebe i (RærReben af globen, ©raminen fpurgte
ben, om bet iffe oar at frænfe Dpben at gjere bem onbt,
fom Raobe gjort oø gobt. „fpoab oil bu fige meb bet Drb
®Rb?" foarebe Äoen. „©or $ibø 3)Rb beftaaer i at ftprte

p

32

ftorbærnelfe, i om gjore oê îjenefter; bette t>av min
egen fergelige ©rfaring fim altfor nel lært mig. ^»ibinbtil
bar jeg "beoiift SIRenneffet be alleroigtigfie îjenefier oeb at
fploie fyanø ÜRarfer, neb at ffjænfe bam Äalue og neb at
nære bam meb min 9Rælf; nu, ba jeg er bienen gammel,
og ban iffe bar mere at nente af mig, ftober ban mig fra
ftg; forlabt og î;jœlpeleé nanfer jeg nu paa 33rebben af
benne $lob, og feer mig boert ©ieblif ubfat for at bline
et 23çtte for be nilbe $t)r."
9ïu manglebc ber fun en trebie fBolbgiftëmanbë Äjen
belfe for at fulbbtyrbe Sraminenø Unbergang. 3)a ban nu
fif £>ie paa en fRæo, gjorbe ban benne bet famme ©f'orgé
niaal, fom ban allerebe banbe forelagt SRangotræet og Äoen.
$erenb fRæoen gan noget Snar, nilbe ben forft fra
93ra
©runben af fjenbe ben ©ag, b^orom ber banblebeë.
minen fortalte ba omffænbelig,. t>xulfe îjenefter ban banbe
niift ftrofobillcn, og bnilfet Çorræb'eri benne banbe i ©inbe
at begaae.
Oiæoen gan fig til at lee, og tynteé i 2legt)n
belfen tilboielig til at labe ftrofobillen ninbe fin ©ag.
„Smiblertib," fagbe ben, „forenb jeg fan fælbe nogen af»
gjorenbe î>om t eberë ©trib, maa jeg fee, f>aa t^vab
ËRaabe 3 bane reift fammen."
km i

—

jhofobillen, ber iffe nærebe nogen iïRiêtro iil SRæoené

&enftgfer, fieg

uben

33etænfning inb

3)a
ban ffulbe folge ben, og ba ‘be
©teb, gan ben bam îegn til at

faftebe

ben f>aa ©fulbren.

i

©æffen, og 93raminen
til bam, at

fagbe fRæoen
nare

fomne til et afftbeé
neb f>aa

lægge fin 23çrbe

Sorben. fRæppe banbe ban gjort bette, forenb fRæoen tog
en ftor ©teen, flog ben itnob Ârofobillenë £ooeb, og fünfte
bet.
3)erefter benoenbte ben fig til braminen meb f’olgenbe
Drb: „3>aare, fom bu er! Sab ben Såre, bbori bu bar
næret, b ere ft er I®re big fllogffab! •fniff nel paa, at man
albrig maa flutte fßenffab eller $orbunb meb be Onbe!"
fRænen forfamlebe berf'aa fin familie, ber fif et præg»
ligt SFiaaltib af ftrofobillenë Ürop. 3)a Sir am in en banbe
offølbt -fvnfigten meb fin fRalfart neb at babe ftg i ©an»
geë, nenbte ban tilbage til fit •fijem, bnor ban anfom uben
nogen nibere -f'ænbelfc.

I

33

„©ernte gabet," fagbe Irebfen tit ftn

©etgjorer,

©ra

minen, [om paobe laant et opmærffomt ©re til bené gor
tælling, „benne gabet bor ooerbeoife big om, at man ingen
©agt fan tnbgaae meb be Dnbe, og at man nben ©frup
[er fan tabe »ære at t>otbe bem fit Drb. ©aar man par
bem i

fin ©lagt, ffat

man

titintetgjore

bem."

®a ben

paobe fagt bisfe Drb, flemte ben ©aonetté apalé teet fam
og foalte ben.

men

(Sfterat

benne

ejemptariffe ©traf

oar

futbfort, tog ©ra

atter Irebfen meb ftg, fortfatte ftn
fin
©anbring, og fatte, ba pan fom tit ®angeS,
©etgjorer, fra ftg ber, faatebes fom ben paobe onffet.
(Efter at paoe beoibnet ben fin ftore Safnemmeligpeb for ben
oigtige Sjenefie, ben paobe oiift pant oeb at rebbe pané Sio,
renjebe pan fig i ben Retlige glob, og brog berpaa tilbage

minen ftata ©arma

irebfen,

tit fin

£jemftaon, poor pan anfom fri'ff og uffabt.
15.

fôîefterfatten.

(£n
fine Sønner iffe nogen anben 2tro enb
fin locern, fit ©Efel cg ftn lat. ©fiftet oar berfor fnart
opgjort uben CRettenë -ftjætp; ben cetbfte ©en fif loærnen,
ben anben ©Efelet, og ben pngjte lotten. 3)en ftbftnceonte
©on oar utroftetig ooer at pane faaet bett ringefie Sob.
ŒTfotter eftertob

„EDfine ©robre," fagbe pan, „funne ernære fig anftænbigt af
©roeparter, naar be ftaae bem fammen; men, naar
jeg f>ar fpiift min lat og_ gjort mig en ©luffe af bené
©ftttb, maa jeg bøe af teutt." latten, fom porte barn
täte faatebeS meb fig feto, fagbe tit barn i en aloortig og
mpttbig Sone: „©ær iffe befpmret, fjære fntébonb, men
gio mig blot en ©æf og tab mig gjore et ©ar ©tooter,
boornteb jeg fan gaae t>eetffinbet ooer Sjoruejtierne, faa
ffat g faae at fee, at 3 iffe er faa itbe faren meb jereé
bereS

©roelob, font 3 troer."
oet iffe fpnberlig Olegning
pan paobe feet ben gjore faa
mange tpftige Irumfpring for at fange ©otter og ©luttS,
og beroeb betjene ftg af jaa mange liflige ©aafunb, faajom
at ff jule ftg i ©telet, pænge ftg op oeb gebberne for at anfeeS
for bøb, og bestige, oilbe pan iffe ganffe mistoiole om, at
benS Dpfitibfompeb funbe ffaffe pam ftjælp i pans ©ob.
©aafnart lotten paobe faaet, poab ben forlangte, traf
lottens -ènêbonb
paa bens Softer; men,

gjorbe
ba

3

34

raff ©tøoterne tyaa, tog ©ccffen, ft>tbt meb Älib og
om Ralfen, greb ©a'ffefnorene meb gortyoterne, og
tnarfetyerebe faa tit en Jovbt’uie, tyoor ber otytyolbt jfg en
ftor Stcengbe Âaniner. Der ftrafte ben Senene fra ftg,
fom om ben oar bob, i bet ■ftaab, at en etter anben ung
ben

Stoner,

fom enbnu itfe ffenbte benne Serbenê 9tcenter,
fïutbe frt>be inb i ©ceffen og cebe af benê Soffemab.
Äanin,

ben tagt ftg, forenb betté Dnffe bteo otyftylbt.
©n ung, nœéoiiô Äanin fneg ftg inb i ©aeffen, Stefterfat
ten traf i en #aft ©norene tit, greb ben og brcebte ben
©tab gif ben meb bette Stylte lige
uben Sarmtyjertigtyeb.
Stan forte ben ttl
tit Äottgen og begjerrebe Stubienté.
■ftansi SDtajeftætéS Scerelfe; ben traabte inb, gjorbe et btybt
Sut for Äongen og fagbe: „3eg tyar en Äanin, fom min
<g>erre, ©reoen af ÄarabaS", (faatebeê fanbt ben for gobt
at titulere fin -puêbonb Sîoüerfonnen) „tyar befalet mig
tyaa tyané Segne at bringe ©ber$ Sîajeftœt."
„•Ç>itê bin £erre," foarebe Äongen, „at jeg tafter tyam,
og at tyan tyar gjort mig en fcerbeteS gornoielfe meb ftn
©aoe."
©n anben ©ang gif Äatten tyen og ffjutte ftg i en
Äornmarf, tyoor ben tyolbt ftn ©ccf aaben, og ba to Siger
tyøné frob inb i ben, traf ben ©norene til og fangebe bem
begge to. Øgfaa biéfe bragte ben tit Äongen, ligefom ben

Sætytye tyaobe

tyaobe gjort meb Äaninerne. Äongen tog ogfaa tigefaa naa?
bigt itnob be to Slgertyoné, og gao Äatten Driffetyettge.

Saa benne Sîaabe oebble» ben i to til tre Staaneber $ib
efter anben at bringe Sitbt tit Äongen, „fra fin -jpetreS
Sitbbane," fom ben fagbe.
©n Dag. ba ben tyaobe faaet at tyøre, at Äongen ag

tebe at

gjere

en

Ubftugt tangémeb

©tranben og

globen

meb

ftn Datter, ben fmuffefte tprinbfeéfe i Serben, fagbe ben tit
ftn fpuébonb: „Derfom 3 nu oi! felge mit Saab, faa er
eberé Ctyffe fnart gjort. 3 betyooer iffe at gjore anbet, ettb
at gaae ub at babe eber i globen tyaa et ©teb, fom jeg ffat
oife ober, og faa tabe mig forge for Sejten." f?an gjorbe,
fom Äatten tyaobe raabet tyam, ubett at ftyorge, tyoab bet ffulbe
ntytte. 3"lc bené tyan nu babebe ftg, font Äongen ber forbi,
og ftraty begtynbte Äatten af futb ^at« at raabe: „fjjcrlty!
tyjcetty! ©reoen af Äarabaty er nceroeb at brufne!" Seb bette
Saab ftaf Äongen $ooebet ub af Sognen, og ba tyan gjen
fjenbte Äatten, fom faa mange ©ange tyaobe bragt tyam

35
ile ©renen af
jiaïfelë ©rene op
af globen, traabte hatten ben til SBognen og fagbe til Äongen,
at, mebenê fané fjern babebe jig, o are ban« Älceber bleone
bortftfaalne af $poe, btmroel ban af alle Âræfter t>aube raabt
om £jœlp (ben fïjelmfïe Äat t>aüDe feb gjemt bem unber
en ftov @ieen).
Äongen befalebe firaj, at man ffulbe
bringe ©reoen en af fyané egne prægtige Älcrbninger, famt
oijte bum al mulig ^ofligtjeb, og ba ben fmuffe 2>ragt,
man npé buobe gioet bum, forbøiebe Ijuné uf Gaturen be
hügelige Ubfcenbe, oanbt bun fnart IÇrinbfeêfené ©unfi.
Äongen oilbe nu buoe, at bun ogfaa ffulbe gjore bem
Selfïab i Sognen. Äatten, glab ooer at fee fine flaner
paa faa gob Sei til at Ipffeé, (prang iforoeren, og ba ben
traf paa nogle Sonber, fom flog ©ræs paa en ©ng, fagbe
ben til bem: „@obt ffolf, jeg oil giøe eber en oenffabelig
2lboarjel: ifalb Äongen fporger, bbis benne 6ng er, og 3
ba iffe foare, at ben tilhorer ©reoen af Âarabaê, "faa
blioe 3 ulle buggebe faa jmaat fom £affemab."
Äongen
fpurgte oitfelig ©laafolfene, b ßem ber oar ©ier af ben
©ng, be flog. „®en tilfører ©reoen af Âarabaê," foarebe
alle meb een IPiunb, tbi Âattens ïrubfel baobe ffrœmmet
bem.
„3 bur ber en fmuf ©ienbom," fagbe Äongen til
©reoen.
„3«," foarebe benne, „©betsi fDîajefia't oil felo
behage at fee, at benne 6ng fafter gobt af jig."
Sccngere b«o ©af iOiefierfatten, ber beftanbig oar forub,
nogle «fJoftfolf, til b^cm ben fagbe : ,,3?g oit fom Sen (abe
eber oibe, at berfom 3 iïfc fige, at aile biéje SBÎarfer tiU
bore ©reoen af Âarabaê, faa blioe 3 alle buggebe i tu
ftnbe øtpffer." Äongen, fom fjerte ber forbi fort efter, oilbe
nu ogfaa oibe, b^em ber eiebe biéfe
9lgre. „$)e tilhore
©reoen af Äarabas," foarebe fjoftfolfcne, og Äongen glce
bebe ftg berooer paa ©reøené Segne. $aa famme IDiaabe
talte Äatten til alle bem, bun mebte, og Äongen forbaofe

23ilbt, befalebe ban fit

Âarabaê til

fjjcelp.

3^©

ffølge tjurtigt

man nu

at

traf ben

—

beø

ooer

©reoené ffore ©ienbomme.

©nbelig fom Siefterfatten til et prægtigt Slot, fom eiebeø
af en Äecmpe, ben rigefte, man nogenftnbe buobe feet, tpi
alle be Sefibbelfer, fom Äongen oar fommen igjennem, borte
tri bette Slot. Äatten buobe forft ffaffet ftg Uuberrctning
om benne Âæmpe,
og bab nu om ïillabelfe til at bilfe paa
barn, foregiøenbe, at ben iffe funbe befinbe fig faa nær oeb
bane Slot uben at buoe ben 36te at gjore f)um fin unber
3

36

battige Dpoartning. Hæmpen mobtog ben faa pufligt, fem
en Hæmpe fan, og bab ben puile fig.
„2>lan par forfiffret
mig," fagbe Hatten, „at 3 befibber ben ®a»e at fnnne om»
flabe eben til alle Slagè Spr; at 3 faalebeø fan foroanble
eber til

en Cooe eller en (Elefant."
„Sette er ogfaa fanbt,"
foarebe Hæmpen »ranten, „og til Se»iié berpaa ffal bu ftraj
fee mig blioe til en 8o»e." 3 bet famme fif Hatten ogfaa
»irfelig en ?e»e at fee for fig, puorouer ben ble» faa for»
ffreeffet, at ben ftraj fogte Silflugt oppe »aa Sagrenberne,
prüfet Den bog iffe iocerffatte uben flor Sluie og gare, efter»
fom ben« Steuler iffe »are gjorte til at gaae »aa Sagftene

meb.

Hæmpen aflagbe nu benne Sfiffelfe, og Hatten fleg neb
bentilfiob, at ben paube næret i en bobelig 2lngfl.
„SI an par enboibere forfiffret mig," fagbe ben, „p»or»el jeg
iffe fan troe bet, at 3 ogfaa formaaer ut antage De minbjie
Spré Sfiffelfe, f. ©j. en 9lotteé; men jeg tilftaaer, at bette
forefemmer mig albeleé umuligt." „Umuligt?" falbt Herrn»
»en inb; „bet ffal bu ftraj; faae at fee;" og i bet famme
forüanblebe t)an fig til en Olotte, fom lob tjen ab ©uloet.

igjen,

ibet

£urtig jl»rtebe Hatten o»er Olotten og aab ben o».
gmiblertib paube Hongen naaet Slottet, og ba pan
fanbt bet færbeteé finuft, fif pan 8pfl 61 at befee bet- Sa
Hatten fjerte Sognen rulle o»er Sinbebroen, lob ben Hon»
gen imobe og fagbe: „(Eberé Slajeftæt, »cer »elfommen i
©reoen af Harabaê’ê Slot!"

„£»ab,

®re»e," ubbrob

Hongen, „tilporer bette Slot ogfaa eber? 3’Uet fan »ære
prægtigere enb benne ©ienbom. Sab oé ogfaa befee ben inb»
oenbig." ©reoen bob 3ßrinbfe$fen Sirmen; Hongen gif foran,
og be anbre fulgte bagefter til et flort Særelfe, b»or be
fanbt et prægtigt ÜTÎaaltib tilberebt, fom Hæmpen paube
labet anrette for fine Senner, Der famme Sag ffulbe befoge
pant, men iffe paube »o»et at inbftnbe fig, ftben be paube
6ort, at Hongen »ar paa Slottet.
QKlerebe »ar Hongen lige faa inbtaget af ©reuenê gobe
©genflaber, fom pané Satter fpnteé gobt om pant og ba
pan nu paube feet pané flore ©ienbomme, fagbe pan til pam,
efterat nogle ©laé »are tomte: „Set beroer paa eber felu,
£r. ©reue, om 3 »U »ære min Suigerfon." ®re»en gjorbe
et bpbt Suf, og mobtog naturliguiié meb florjle gornoielfe et
faa ærefulbt Silbub. Samme Sag feitebeé pané gorloüelfe
meb ffkinbfeéfen, og fort efter poibteé et
prægtigt SrpÜup.
Sen fnilbe Hat ble» Slarffalf »eb ©reuen af Hatabaé’é #of,
,

■

37

fig üben albrig af meb at fanae {Rotter, unbtagen

oa

aa o

for

^orneielfeê ©fiptb.
^ifferen

16.

Ser

oav

men

i

en

engang

en

og

^ans Äotte.

gaffer og bané Äone,

üJtubbergroft

og be boebc fam

tæt oeb ©een, og gifferen 8'f
og ber gif tang îib faalebeë.

$>ag ben og mebebe,
fab ban engang oeb $aoet

f) Ber
9tu

2tngel, og ftirrebe neb i
bet blanfe 33anb og faae beftanbig efter ftn ©nor. 3)a
fanf ben btybt neb, og ba ban traf ben of, faa f>aobe ban en
ftor gtynber faa Ärogen. gltynberen fagbe tit boni: „geg
beber big, tab mig leoe! 3 e 3 er ingen rigtig gltynber,
jeg er en forbedet $rinbö! ©æt mig t tßanbet igfen og
lab mig foomme."
„IRaa," fagbe Üfîanben, „bu bebooer
iffe aMpitbe jaamange Orb. Én gtynber, fom fan fnaffe,
baobe jeg faa bog aUigeoel tabet foomme igjen." 3)a fatte
ban ben atter neb i ißanbet, og gltynberen ftaf tilbunbë
og lob en tang ©trime 23tob efter fig.
SRanben berimob gif fvjem tit fin Äone i Stîubber»
grøften, og fortalte benbe, at ban banbe fanget en glgnber,
fom b at) be fagt bam, at ben oar en forbejet tÇrinbô, bwor
for b«n atter baobe tabet ben foomme. „$ar bu ba iffe
onffet big noget?" fagbe Äonen. „9îei," fagbe SDÎanben,
„boab ffulbe jeg oet onffe mig?" „Stf," fagbe Äonen,
„bet er bog ilbe altib at boe i benne ©røft meb en ©mule
îang ooer #oüebet; bet ftinfer ber faa meget af iïtîubber.
Sbette
®aa bog ben engang og onff oê en titte $l)tte.
oar iffe £Dfanben meb, imiblertib gif ban bog ben til
©oen, og ba ban fom berben, ba oar ©oen ganff'e guut
og gren. 3)a ftob ban ftitte oeb Sanbet og fagbe:
meb fut

—

{Ro,

ro

lit

gfiffejlctt!

gftijnker kijbt fo« Stanken ker!
@i min $ufiru Stfebit
S3il, fom feenbeS •êuêbonk »it.

Da fom
ba?"

gltynberen foommenbe og fagbe: „SRaa, b®ab
„$lf," fagbe SDîanben, „jeg baobe jo fanget
big, og nu mener min Äone, at jeg bog ffulbe baoe onffet
mig noget. $un oit iffe boe i Sanggreften, b u n oilbe
gjerne baoe fig en -Örüte." „®aa fun bjem," fagbe Çltjn
oit

b«n

beren, „ben ftaaer ber alt."
£>a

gif

Stianben

bjem,

og ban? Äone

ftob

L—t

i

^b^e

38
børen, og fagbe tit fyam: „Äom inb engang; feer bu bel,

bette

meget bebre." Og ber bar en ©tue og et Äammer
Äjoffen, og bagbeb en titte |>abe meb alle ©lage
Äjoffenfager og en ©aarb, fybor ber bar f)onø og 2®über.
„2lf," fagbe SDtanben, „nu bitte bi ret lebe fornoiet." „3a,"
fagbe Äonen, „bi bitte probe ^jaa bet."
©aalebeéf gi! ber en otte ni Oage fyen, ba fagbe Äo
nen: „fDtanb! #fytten
blioermig forfneoer, -éaben og ©aar»
ben ere faa fmaa; jeg bit boe i et ftort SMarmorftot;
gaa
fyen til Ruberen, og lab fyam flaffe mig et ©tot." „vtf,
Äone," fagbe tOîanben; „glfynberen fyar førft gibet oø en
•£>fytte, jeg giber iffe nu oberlobe fyam tgjen; Çlpnberen
îunbe tage bet fortrpbetigt op."
„Si fybab," fagbe Äo»
neu; „bet fan fyan meget gobt! Oet er en fmat ©ag for
fyam. Oet gjor fyan gjerne. ©aa bu fuit!" Oa gif 9)?an
ben fyen meb et tungt •jjjerte; men, ba fyan fom til ©øen,
ba bar Sanbet
ganffe biolet og graat og morfebtaat; bog
bar bet enbnu ftitle.
Oa bteb fyan jîaaenbe og fagbe:
og

er

et

—

Oto,

ro

til

Sijfeffær !

Shjnber bijbt »aa fflunben ber!
@i ntirt •fpiiftru Stfebit
SSil, fom Ifenbeé fjubbonb »il.

„9taa, fybab bit fyun ba?" fagbe glpnberen. „Stf,"
fbarebé SDtanben ganffe bebrooet, „fyun bit boe i et SØtarmor
ftot!"
„®aa bu fyjem! fyun fiaaer beri," fagbe jylfynberen.
—

Oa

gif SWanben fyjem,

og

fyanø

Äone mobte fyam i et

ftort fftalabø. ,,©ee bog, fDianb," fagbe fyun, „fybab bet
er fmuft!"
og faa gif be inb fammen. Oer bar faa mange
ïjenere, og Sccggen ffinnebe faa blanf, og i ©tuen ftob
forgfytbte ©tote og Sorbe; og bag ©tottet bar en $abe og

©fob, bel en fyalb 99îiil tang; beri bar ber gjorte og
Oaabpr og 'f)arer; og i ©aarben bar ber Äofialb og ^efte
ftatb.
„2lf," fagbe fDîanben, „nu bitte bi ogfaa blibc
paa bet ffjenne ©tot og flaaei øø tit Øto."
„Oet bit bi
betænfe øø paa," fagbe Äonen; „bet bit bi fobe paa!"
Oermeb gif be i ©eng.
SRcefie ØØtorgen baagnebe Äonen; bet bar alt Oag, og
fyun ftobte fDîanben i ©iben meb Stibuen og fagbe: „fØtanb,
ftaa op, bi maae bære Äonge ober fyete fianbet."
„Stf,
Äone," fagbe SJÎanben, „fybab"flat bi meb at bære Äonge?
3eg giber iffc bære Äonge!"
„9ïaa, faa bit jeg bære
Äonge!" „2lf, Äone," fagbe fWanben, „fybor fan bu bære
en

—

39

gjor gtynberen iffe!" „Uftanb," fagbc Äonen,
3)a gif Spanien,
„gaa ftraj t)en! jeg oil oære Äonge!"
og oar ganffc bebrøoet ooer, at fjanë Äone mibe occve
Äonge. Og ba f) fl n fom til ©øen, faa oar ben ganffe
fortegraa, og QSanbet gjærebe ftærft of> nebe fra ©runben.
Da [tob ban ftille og fagbc :
Äonge?

Det

—

8îc,

ro

til

fÇifFefTœv !

glpnber bnbt

paa

SSunben ber!

<§ufiru Slfebil
53il, font bmbeé ^uäbonb oil.
®i ntin

„9taa, t) 0 ab oil £>un ba?" fagbc fÇl^nbeven. „2lf,"
fagbe SDfanben, „min Äone oil oære Äonge!" ,,©aa fnn
t)jem, fyun er bet alt," fagbe ftlpberen.
Da gif IDÎanben t)jem; og ba i>an fom til $alabfet,
ba oar ber faamange ©olbater og Raufer og ïrompeter; og

£)oi Srone af ©ulb og Diamanter,
ban3 Äone fab paa
og t)aobe en fior ©ulbfrone paa; og paa begge ©iber af
benbe ftob fej Jomfruer, ben ene et fjooeb minbre enb ben
anben.
„$f," fagbe ïïtanben, „er bu nu Äonge." „Ja,"
fagbe t)un, „feg er Äonge." Dg ba f)an faalebeè f)aobe be
iragtet t>enbe nogen îib, fagbe t)an: ,,2lf, Äone! boor bet
îlœber big fmuft at oære Äonge ; nu oil oi t>eüer iffe onfïe
meer."
„SJtei, HJianb," fagbe ^un, „bet oarer mig for
længe, bet fan jeg umulig fyolbe ub ; er feg Äonge', faa
maa jeg ogfaa oacre Äeifer."
„5lf, Äone," fagbe SWanben,
„boab oil bu bog ocere Äeifer for?" „SDtanb," fagbe t)un,
„ben meb big til $lt)nberen, jeg oil oære Äeiferf" „5ff,
Äone," fagbe OWanben, „Äeifere fan ban iffe gjore, bet
—

—

„Jeg er Äonge,"
giber jeg iffe bebe glqnberen om."
bu
er min üïïanb! ©aa ftraj, ftger jeg."
Äonen,
„og
fagbe
Oa gif SUianben affteb, og alt fom ban gif, tænfte ban:
„Det gaaer albrig gobt. Äeifer er for uforfîammet. ^lt>nbe»
ren blioer tilfibft fjeb beraf."
Jmiblertib oar ban fommen
SBanbet oar ganffe fort og t^ft, og ber gif en
til ©øen.
Äafteoinb ben ooer bet, faa at bet frufebe ftg; ba fang ban:
—

ro til gifleflcer!
glpnter bpbt paa SSunben ber!
@i min ^mfiru 3lt'ebil
SSit. fom benbeC .§ii3bonb pil.

tRo,

„Utaa, b^ab oil bun ba?" fpurgte gtynberen. „$lf,"
„®aa bu fun
fagbe ban, „min Äone oil oære Äeifer."
—

bjém," fagbe gltynberen, „bun

er

bet alt."

40
$>a oenbte ©fanben

tilbage,

og ba bon !om

bjem,

ba

fab bon« Herte paa en grumme bot ïrone, fom oar af et
enefte ©tpffe ©ulb, og bun t>aobe en ftor Ärone paa, ben
oar oift to Stien b«i;
og paa begge ©iber flob drabanter,
ben ene altib et $ooeb minbre enb ben anben, fra ben

aller^eiejte Äcempe tit ben atlerminbfte 3>oærg, ber itfe oar
længer enb min lille finger; omfring I>ertbe flob utallige
gprfter og ©reoer. 3Da gif ©fanben frem for tjenbe og
fagbe: „Äone, er bu nu Äeifer?" „3a," fagbe bun, „jeg
er Äeifer."
„2tf, Äone," fagbe ©fanben, og fcrflebc SDinene
faaban ret paa t>enbe, „boor bet laber gobt, at bu er bleocn
Äeifer!" „©fanb," fagbe Äonen, ,t>t>ab ftaaer bu bet og
gaber efter; er jeg Äeifer, faa oil jeg ogfaa ocere ©aoe."
j,2tf, Äone," fagbe ©fanben, „boab oil bu ocere ©aoe for?
©aoe er fun ©en i ©btiflen^eben." „©fanb," fagbe Ronen,
„jeg Oil ocere ©aoe, og bet enbnu ibag."
„©ei, Äone,"
fagbe ©fanben; „til ©aoe fan f>an iffe gjere; bet gaaer
albrig gobt."
31) ©naf, ©fanb! ©jer bon Äeifere, faa
gjor bon ogfaa fjjaoer. ©aa fluj berben!"
3>a gif
©fanben, og bon oar ganffe ftoo, Änccerne og ßeeggene
binglebe paa bom, og ube blcefte ©inben, og Sßanbet oar,
fom om bet fogte, ©fibene ffob i #ao«nob og banbfebe
og gpngebe paa ©algerne; bog oar ber enbnu en ©mule
Hiart at fee mibt paa fMmlen, men nebe runbt
omfring,
r

—

—

„

—

ber traf bet ret råbt op,

fom til

gif bon ganffe forfagt ben

og

et

flccrft îorbenoeir.

£>a

fagbe:

SHo, ro til giffeftær!
glimter tobt baa S3unben ber!
@t min

^uftru Stfebil

33il, fom benbeé ^mëbonb »il.

„©aa, bPob oil bun ba?" fagbe Çtpnberen. „9tf,"
fagbe ©fanben, ,,min Äone oil ocere $aoe." „®aa fun
bjem," fagbe glpnberen, „bun er bet alt."
35a gif bon bort; og ba bon fom
bjem, fab bon«
Äone paa en ïrone, ber oar to ©file bei,
og bun boobe tre flore
Äroner paa, og omfring benbe oar ber faa
mange af ©eifl
ligbeben; og Oeb Siben af benbe ftob ber to Olaber Cp«, bet
ftorffe faa tpft og boit fom bet allerfforffe ïaarn, inbtil ben
atlerminbfte Äjeffenpraa«. „Äone," fagbe ©fanben, og faae
ret oift paa benbe, „er bu itu ©aoe?"
„3a," fagbe bun;
„jeg er ©aoe." „Stf, Äone," fagbe ©fanben, „boor laber
bet fmuft, at bu er $aoe. ©io
big fun nu tilfreb«; nu bu

41

3ßa»e, fan bu iffe bti»e mevc." „Oet ml jeg betænfc mig
paa," fagbe Äonen, og bermeb gif be i ©eng. fOîen bun »ar
ei tilfrebê, og Segjærligbeben lob benbe iffe "lobe; bun tcenfte
beffanbig paa, b»ab bun enbnu »ilbe »oere. 9iu gif ©olen
„#a," tcenfte bun, ba bun faae ben ffinne inb ab ©in
ob.
buet, „fan jeg iffe ogfaa labe ©olen gaae ob?" Oa bleu bun
ret bifcjtg, og fiobte SDcanben i ©iben, og fagbe: „$?anb,
2Jîan
gaa ben til ytynberen! jeg toil »ære fom 23ov Oerrel"
ben laa enbnu i fin fobe ©orm, og bleo faa forffrcrffet, at
ban falbt ub af ©engen.
„2ff Äonc," fagbe ban, „gaa i
»ccr
„fftei," raabte Äonen, ibet bun
©at>e!"
big fei» og
re» fit 8i»fti)ffe ob og neb, „jeg er iffe rolig og fan iffe ub
er

—

bolbe bet, naar jeg feer ©olen og Sîaanen gaae ob, at jeg
iffe ogjaa jlulbe futtne labe bem gaae ob- 3eg »il »ære fom
23or |>erre." „2lf, Äone," fagbe SOîanben, „bet fan ^Itynberen
iffe! Äeifere og ffkoer fan ban gjore, men bette fan b,an
iffe."
„Ultanb," fagbe bun, og faae ret gbfelig ub, „jeg
»il »ære fom 23or £erre; gaa ftraj b en til Ruberen."
2>et foer SRanben gjennem alle Semmer, faa ban bæoebe
af Ulngft; men ube blæfte ©tonnen faa ftærft, at alle Sræer
bet torbnebe
og fllibbtr »aflebe, og Rimten »ar ganff’e fort, og
3 ©»en faae man jaa bm? forte 23olger fom
og Ibnebe.
23jerge, og be b«»be alle b»ibe Äroner af ©fum ooenbaa.
2)a fagbe ban:
ffio,

ro

til

fÇiffefîœv !

5U»nber ti>bt »aa SSunben bor!
(Si min fpufhu Slfebil
93it, fom fyenbeê ^uébonb »il.

„2lf,"
fagbe ban, „bun »il »ære ligefom 23or #etre!" „®aa tun
bjèm;" füarebe gltynberen, „bun ftbber allerebe i SWubber
Og ber ftbber bun ben 2>ag i 2>ag!
greften igjen!"
„IRaa, b®ab »il bun ba?" fagbe ÇÇl^nbercn.

—

17.
@t j»bff

StjffeffiHingrn.
(S»ent»r.

Xo unge .fjtyrber, ©ober
Sôbenë gaar. ®n 3)ag
fra be funbe ooerfee bele
ger forbi meb en ÜDrift
og Sßcber fagbe: „2)en

Sllfunbtlig fortalt.

»ogtebe i forening alle
be
fammen
paa en £oi, boor
fab
©ræégangen, ba fom ber en fßran»
febe ©tube. 3>e fjenbte SDîanben,
og ©o»l,

funbe

man

falbe

Ibffelig,

ber »ar

42

„O ja," foarebe Sool, „bet funbe
nogle af fyane Senge for fine
„gor fine gamle Sage?" fagbe lieber,
gamle Sage."
„nei, ligenieget meb ben 24b ; ffulbe jeg fyaoe Isenge, maatte

[aa vig, fom ban."

iffe

»ære

faa galt

—

at baue

—

bet oære, mené jeg oar ung, faa jeg funbe leoe ret luftigt
meb bem og forude mig oeb ßioet."
Stebené be faaban
talte fammen, fom ber en lille Stanb op af fpoien meb en
rob £>ue paa £ooebet. £an gif ben til lieber, rafte bam
en lille
IfSung, og fagbe til bam: „Senne Sung oil jeg for
ære big; ber er fun en enefte lille ødoffilling i ben, men
boer ©ang bu oil bruge isenge, be^eoer bu fun at ftiffe
gingrene neb i jungen, faa oil bu funne tage lige faa
mange op, fom bu Ipfier, enten Solo eller ©ulb; men oogt
big oel, at bu albrig gioer benne lille øfilling ub.“ Ser

paa oifie fyan fßeber ben

gamle øoloffilting, og gao bam
jungen. „Sten big," fagbe ban til Sool, „oil jeg gioe et
gobt Saab: leer et npttigt #aanboærf! bet oil tjene bebji
til bin 2pffe."
Serpaa bleo ben lille Stanb borte for bem
og fmuttebe neb igjen i f?eien.
Âort ïib efter gao Sool fig i Smebelære, men Seber
begpnbte at fjanble. fban fjobte alle Slagé Sårer, brog
om fra So til 53p,
gjorbe alleoegne gob fianbel, og tog faa
mange Senge inb, at bon bleo befjenbt i f>clc gpllanb unber
Saon af ben vige Seer Ârœmmer.
Sa tænfte b fl n,
bet oar iffe længere oærbt faalebeé at reife omfring; b an
baobe jo Sigbotn nof, og funbe baglig tælle op af fin Cßung
lige faa mange Senge, fom ban oilbe. $an fjobte fig ber
for en ftor -perregaarb, fom beb Santing; ber laa meget
<Sfoo omfring, og tæt forbi ©aarben flob en ftor 2la, boor
ber oar ppperlig Salefangft.
Ser anlagbe ben rige Seer
bræmmer et Slalefijferi, boié
Stage iffe for baobe oæret feet,
og paa fin ©aarb lob ban Sllting inbrette paa bet prægtigfte.
$er leoebe ban i ©lanbs og £erligbeb, og giftebe fig meb
en ung fornem gomfru.
fboer Sag oar ber ©æftebub paa
©aarben, og ben rige Seer bræmmer tænfte nu iffe paa
anbet enb at more fig. $ané Äone meente bog, at b^
Sengefijte iffe længe funbe bolbe bet Seonet ub, og bun talte til
bam berom. Sa lo ban og fagbe: „bun ffnibe fun oære
ganffe rolig; paa bané Otigbom oar ber ingen Snbe." Sten
Äonen fparebe hemmeligt en beel Sunfe ©ulb
ogøolopenge
fammen af bem, fom ban gao benbe til at fjobe øtabé for;
biøfe Senge oilbe bun gjemme paa et fiffert @teb, og nebe

43
oeb Salefiften baobe bun feet et ftort Stoffe Jotnmer, jom
ber »ar et fml i, og bev oar en Äile rammet inb, fom bog
ingen funbe fee uben ben, ber oibfte af, at ben oar bcr;
tyer, meente Äonen, funbe oære et ftffert ©jemmefteb. ^un
liftebe ftg ba engang berneb, fif Äilett truffet ub, ftoppebe
alle fine ^Penge inb, og rammebe atter Hilen for, faa at intet
Sîenneffe funbe fee, ber baobe oæret rort ocb ben. 3>iéfe

bun baoe i Sagbaanben, fyoiø f)enbeè Sîanb
ffulbe fomme til at be'booc bem.
töten bet ^ænbte ftg nogen $ib efter, at Äonen bleo

Senge

oilbe

engang

fpg, og bobe, uben at bun fif aabenbaret et Orb berorn. 3)e
baobe ingen Sont fyaft, og efter t)cnbeé SDob forte ben rige
■perremanb

et enbnu

galere

Sio enb

for.

fflaa banø

©aarb

Soærm af lt>fltge Srobre, ber gif )?aa gagt
meb bom, og braf og fpillcbe, naar be fom bjent, fra ben
morfe Elften til ben Ipfe Storgen; og ber bleo fort et faa
bant oilbt Seonet paa ©aarben, at ingen ffiffelig Staub oilbe
fomme ber mere, og enbnu minbre noget ffiffeligt gruen
oar ber

altib

en

timmer. Sngang ba fperrentanben fab meb fit Spillejelffab, og
be baobe alle bruffet for meget, ffulbe ban betale en af be
anbre, boab b an baobe tabt til barn; men ban oar faa or
i ■pooebet, at ban iffe oibfte, boab ban felo gjorbe; i øtebet
for at tælle Sengene op af Sungen, een efter een, rpftebe

ben beelt ub paa Sorbet, og faftebe berpaa Sungen ben
Ärog. Sæfte Storgen, ba bau baobe fooet Dtufen ub, ftaf
ban Sungen til ftg igjen; men Spffeffillingeit oar borte, og
Sungen oar nu jom enboer anben Sung, ber iffe funbe gtoe
flere Senge fra ftg enb bem, fom man baobe lagt i ben. „Sige
meget!" tænfte Seber, jeg er jo rig nof aUigeoel!" Sten
alle •petregaarbenø Sfooe og gifïerier funbe bog iffe ftræffe
til oeb ben Seoemaabe, fom ban forte, gngenting bleo breoet
orbentligt, og Siting forfalbt, ba ban albrig gab oæret
3Det gif ba jaalebeø tit, at
ooer felo at fee noget efter.
battø Otigbom tog af Sar for Sar, inbtil ban maatte fælge
©aarb og ®obé, og tilftbft gaae ntcb îiggerpofen paa
Saften frafmué tilfmué. Spgog elenbig oar ban tillige, bané
Sinb oar nebboiet, og bnnø Ùbfeenbe oar faa jammerligt, at
ingen af banø forrige Äammerater funbe fjettbe barn igjen.
$>en anben £prbe, So»f bleo en bpgtig Smeb; bgn
arbeibebe fra Storgen til Sften, men rig funbe ban albrig
blioe. $an giftebe ftg meb en Sig«> ber oar ligefaa fattig,
font ban oar felo, og be fif en beel glof Som. SDer ffulbe

ban
i

en

44
33reb til be mange IDtunbe, og bet

manglebe bcm peller al
S>ag bragte inb, bet fortærcbe
ben ncefte. 3miblerttb oojebe 33ornene op. artebe fig gobt
og bleoe funbe og flinfe IDtenneffer; og $ool ©meb oar oel
tilmobe, poet ©ang pan faae paa bem. £ané ©mebie laa
iffe langt fra ben 2la, ber lob forbi Q3eer Âræmmeré £erre
gaarb, men bet oar bog mange SDÏüe berfra. ©ngang fom
ber et fo ært ©tpffe Sommer brioenbe neb ab ©trommen,
og tæt oeb $oolé ©mebie breo bet paa ©runb. $an gif
brig;

men

poab

ben ene

ub, faae bet efter, og ba pan mærfebe, bet oar af faft 93eb,
tænfte lian, bet funbe oære npttigt til pané Slmboit, ber
trængte til en np
°9 pané ©onner traf bet i
Canb, og ftillebe bet op tit en 2fæg, for at bet fïulbe

torrcé.

SJtogen Sib efter pænbteé bet,
Stgger fom til bereé S)or, og bab om

at en

gammel, uéfel

23ib Sreb. ©mebe
fonen gao pam baabe Øl og Dttab, og bet traf
ftg, at ban
perte, ©mebené Dtaon oar $ool. Øc fom noiere i ©naf,
og nu fom bet fnart for Øagen, at Siggeren oar ben, fom
for bleo falbet ben rige 3fker bræmmer,'’og fom i fin Ung
bom paobe oæret fffaarepprbe
tiUigemeb J3ool. ©meben gjorbe
pam nu ret tilgobe, og be fortalte pinanben om bereé Sioë
•fxenbelfer. $eber talte om ftn flore fperregaarb, fine ©fooe
og fin perlige 2lalegaarb, fom pan alt tilfammen paobe mifiet,
bengang pan ffilte ftg oeb fin Spff effilling ; og $ool oifte Pam
fine 23orn og fin lille ©ienbom. S)a be paobe talt fammen
en gob ©tunb,
fagbe ©meben, at nu maatte pan ub til fit
2lrbeibe; pan ffulbe pugge fig et ©tpffe Sommer tilrette til
ftn 2lmbolt. S)a lieber ftben efter fom ub i ©aarben, og
faae paa bet opbreone ©tpffe Sommer ubenfor £uiet,
fagbe
pan: „3eg ffulbe meget tage feil, om bet iffe par port'til
min QXalefiffe." øg bet oifte
ftg ba, at pané 9taon flob
enbnu pugget inb i ©nben af
SBjælfen, og pan fagbe bem
en

Sßeffeb om, poorfor bet oar faaban tilpugget. ©nbelig falbt
pané Øie paa ftilen; ben oar nu paloraabben, og gif ub,
faafnart be rorte oeb ben. 3)a ftrommebe ogfaa ©ulb og

©olopengene frem
nof, bet

oar

til bereé ffore

pané $enge,

Çorunbring. $eber

troebe

oibfte iffe, poorban be oare
fornne ber; $ool oilbe, at pan ffulbe
tage bcm til ftg, og
fagbe, bet oar pané meb Dîette; men tpeber brob ftg flet iffe
om bem.
„pengene oare ©fplb i al pané Ulpffe," fagbe
pan; „pan paobe peller iffe Sltob eller Äraft til at Pegpnbe
men

45

§anbel; bet nav batn Uge fjært, bnorban t>an
benflæbte be jtbfte ©)age af fît uêle Si»." Struben »übe
i bet minbfte bete meb bam, eller bebolbe bam i fit $uuå
imob.
og pleie barn, men gelier iffc bet »ilbe ban tage
om fra Steb
briüe
„at
„4)et tjente bam bebft," fagbe ban,
til Steb, ba t)an bog albrig f>at'be nogen So paa ftg; men
be»
engang meb bet førfte fïulbe £>an nof tomme igjen, og
fin
Ungbomsfammerat."
fege
£>e »are iffe i Stanb til at overtale bam, og næfte
©torgen »ilbe ban atter gi»e ftg paa ©anbring. £>a ban
iffe »ilbe tage en enefte ©ipnt af be funbne ©enge, î>aobe
Smebefonen" hemmelig talt meb fin ©tanb, og bagt en
beel SDeet af ©engene ittb i et ©røb, fom bun »ilbe gi»e
kiggeren meb paa Seifen. ®e teenfte : „Saar banba finber
bané
©engene, tomme be b am nof titpaê." £un fplbte
©ofe meb gobe fpøbeoarer, og lagbe ©røbet paa ©unben.
©eber fagbe bem $ar»el, lo»ebe at tomme fnart igjen, og
»anbrebe atter frem meb fin ©iggerfta».
©ofen paa bané Safte ble» bam fnart for tung; bau
tog ben frem, efterfaae ben, og meerfebe, bet »ar ©røbet, ber
tpngebe meeft. ©)a gif bau mb i bet nccrmefte £uus, og
fagbe tit poltene, at gobe Senner ba»be gioet bam et ©røb
meb paa Seifen; men bet »ar bam for tungt at bære; om
be iffe »ilbe fjobe bet af bam.
poltene fagbe jo, og ga»
batn faa meget berfor, fom be antog bet »ar »ærbt, og ber»
meb gif ban »ibere. Äonen, font b«»be fjobt ©røbet, fagbe
til ftn ©îanb: „3eg bar forgangen $)ag laant et ©røb
boê Smebené, bette b« er gobt bagt, lab o« fenbe bem
©tanben »ar bange for, at ©røbet »ar for
bet i Stebet."
lille; men, bengang be »eiebe bet, baobe bet rigelig ©ægt
af be ©enge, fom »are inbbagte beri. ®et ble» ba fenbt
ben til Smebens meb ©af for 8aan. ©o»l og ban« Äone
bteoe iffe libt forunbrebe »eb, at ©engene paa ben ©taabe
©ten be »ilbe iffe bruge bem, og
»enbte tilbage til bem.
inbtil ©eber engang »enbte til»
at
bem,
befluttebe
gjemme
bage. ©)ette jlete imiblertib albrig, tbi faa ©)age efter ble»
ban funben bob paa ©îarfen meb fin Sta» og fin ©igger»
poje. ®a meente ©o»l, at ban nu meb Sette funbe bruge
©engene fom ftn Sienbom, og faa benleoebe ban fine gamle
j>age i Spffe og ©elftanb.
paa nogen np

46
18

.

a.

SJliêfen.

Ser er fafl innert ®aarb, boor alt trioeê og gaaer »el fra
#aanben, uben at ben jo efter Sagnet bar fin SRiéfe, fom
tager bet ioare. 3faer er bet gobt for gigerne i Kjøffenet
og karlene i Stalben, at ERiøfen er bem gunftig; tbi ba
ftinne be gaae tibligt ttlfengø og bpg
jætte 8ib til, at alt
ftaaer rebe for bem næfte URorgen. IRisfen bærer 23anb og
feier Kjoffenguloet for gigerne, og firigler fejlene i Stal
ben for Karlen, men ftraffer ogfaa for boab Uorben ber

begaaeé. Sæboanligt gaaer ban flæbt i graae
klæber og bar bertil en ffaibø, rob «pue; men for 2Riffelé
bag bærer ban en runb £at, faalebeé fom Sonben.
monne

li.

EJiiSfen gjor ©atm i ©aarbe.

$

en ®aarb paa ©jællanb oar ber en
SRiøfe, fom oar raff
og munter til al ®jerning, naar ban fun fif Smør i fin
©røb boer Slften, tbi anben 2øn
forlangte ban iffe. én
SDiorgen, ba golfene ffulbe ub at plaie, gif ban til -pu§bon
ben og bab om at maatte oære
fJJloofjøring. SBonben meente
oel, at ban oar altfor lille til at fjøre fire fjefte, men SRiéfen
gaO til Soar: „3eg fan gobt ftbbe oppe i bet ene ©ge ©re
©a lob ÏRanben
og fjøre meb fire; bet bar jeg gjort før!"
barn baoe fin SiUie og maatte fiben tilftaae, at albrig baobe
banbaft faa bbgtig en fpioolubf! før. ©ertil baobe alle ftor
2Roro af, naar nogen fom forbi og iffe funbe fee
Kubffen,
ber fab i SBæftetø ©re, men bovte
barn tåbeligt raabe: „£bb
faa! -pop faa! 53il 3 gaae, 3 gamle uRære! eller jeg ffal
fmøre jer! bet fan 3 troe!" 35a benne ©aarbmanb bobe,
oilbe SRiøfen iffe blioe ber
længer, men flgttcbe op paa -perre
gaarben, boor ban bolbt ftg i Sfjul. IRogte ©age herefter

fif -perremanben

en

©en forfte

ba Karlen fom i

nb Karl, ber ffulbe tærffe SBinterforn.
Saben, bcftilte ban intet,
blot og faae paa Kornet; ben anben
©ag gif ban

©ag,

gif
ligeban, inbtil fRiéfen bentmob Slften fagbe til barn; „por, bu!
jeg tommer nof til at bjælpe big!"" ©ette baobe Karlen
intet imob, og Stfforben bleo, at Karlen
ffulbe forge for, at
men

SRiøfen fif ®rob meb Smør i boer ERaboere. ©a Karlen
næfte URorgen fom i Saben, baobe ERiêfen allerebe tærffet en
©gnge Korn, fom inbebolbt oel 25 2æø. „IRu fan bu vifte

palmen

op i

gormibbag," fagbe ERiSfen,

og ba

ban bjalp,

47
ble» ogfaa bet færbigt. Da fagbe karlen: „löten poorban
„Det jfal jeg fige
ff al »i faae Alunerne fra Seggen?"
big!" fagbe Uîiêfen. „©aa bu nu of) ubenpaa Saben og gjor
et ftort #ul faaa Jaget, faa flfal »i nof faae 2l»nerne fra!"
Da Starten pa»be gjort bette, luffebe SJÎiêfen alle Dorene of),
fom »are paa Saben, gif berpaa op til Rullet, lagbe fig paa
IDiaüen, ftaf £o»ebet inb igjennem Rullet og gao et ©fraal
fra jig, faa at alle 2l»nerne jïoi ub o»er pele ©aarbérummet.
Da fom ^»erremanben ub og ble» ganffe »reb »eb at fee
bette.
„3eg troer, bu er gat, karl!" fagbe pan, „laber
bu klonerne, fom »i jfutle pa»e til kreaturerne i Sinter,
faalebe« fare!"
„Qta! intet anbet, ■Ôuèbonb!" fagbe kar
len; „»il 3 paoe bonerne inb igjen, faa fan bet fnart »ære
gjort!" Su pjalp Siefen karlen at fanfe 2l»nerne op og
bære bem inb igjen, og bet »ar gjort i en pal» Jimeétib.
„®aa nu inb til Herren," fagbe Siéfen, „og füg pam, at
kornet er tærffet, og klonerne fanfet i $obe, om pan nu
»il tomme ub og maale op, for at »i fan fee, poormange
Jonber bet er. löten füg pam," ülfoiebe Siéfen, „at »i jfuUe
pa»e Setaling for p»er Jonbe Soner faaoelfom for boer
Jønbe korn, og »il pan iffe gi»e ob bet, faa »ælte »i pele
Saben!" Da karten paobe bragt jberremanben benne Seffeb,
f»arebe benne leenbe: „3a gjor bu bet, om bu fan! löten
jeg er iffe faa gal, at jeg ffulbe betale big for Sonerne
fom for korn." Da Dtibfen mobtog ben Seffeb, foarebe pan
blot: „Saa! bet »il pan iffe!
3 a f aa tom bu! S5t jfal
fnart »ælte ben!" Derpaa gif be begge pen og fatte Spg
gene mob ben ene ©ibeoæg, og ftraj begpnbte ben at »ælte.
Da fjerremanben faae bette, løb pan ub i ©aarben og ga»
kjob, og karlen fif fin Uleitigpeb gobt betalt og glemte
iffe at gjore Sibfen tilgobe.
—

—

c.

Ser

»ar

borg

ere

ôliêfmte paa SSoåbotg.

Uîiêfer, men paa Soé
gobt beoærtebe, at be oppolbt fig ber
meb megen ^littigpeb og Dmforg for fjerrené Sebfte. j?»er
Sften fif be i berel ©obgrob en ftor klump ©mør, püorfor
be ogfaa engang »iffe ftor Jjenefteioer og Jafnemmetigpeb.
3 en meget fireng Sinter ble» et affibeê #uué, poori ftob
fej kaloe, faa ooerfpget meb ©nee, at intet IDtenneffe i fjor
Da nu ©neen »ar borte,
ten Dage funbe fomme berinb.
i

3pWanb

ooermaabe mange

be ble»ne faa

48
troebe
—

man

men

naturligniiô,

intet minbte.

at alle Äalnene »ave bebe af Sult,
fanbt bem alle net neb Stagt,

Stan

Statben (eiet, 04 ftrpbberne fulbe af heiligt Äotn, og man
fitnbe ba »et nibe, bbem bev banbe pasfét bem.
Sten Dïiêfen Renner ftg tigefaa ftffert, naar man gjor
t)am gortrceb. (Sn Dag, fom en Dîiêje teb oppe pna ßoftet
ener Äoftalben, gif en yjccl iftpffer, faa at paus ene Seen
janf igjennem. drengen nav juft i Stalben, ba bette ffete,
og ba tjan faae Sisfens neb^crngenbe Seen, tog §an en
Sîoggreb og gan bam et bpgtig Stag oncv Senet. Om

Stibbagen, ba polfene fab iSorgeftuen omfving Sorbet,
grinte Drengen uopborlig i Sfoegget. Sab.efogben jpurgte,
f>ni t)an fan lo, bnortil Drengen juarebe: „po! a fif (aaban
i Dag, og jmaf bam en f>e(nebeè ïcerfï
en $ar pua
meb min ®reb, ba pan ftaf Senet neb igjennem ßoftet!"
„Sei," raabte Siefen ubenjot Sinbuet, „bu gan iffe eet, bu
gan mig tre; tbi bcr nar tre planter paa ©reben; men bu
ffat faae bet betalt!" Srejte Sat, ba Drengen taa og fon,
fom Siesfen, tog bam og faftebe pam oner fmfet, men nat
faa purtig paa ben anben Sibe af -prüfet, at pan funbe tage
imob pam, for ftraj atter at f’afte pam titbage. Og bien
pan faatebes neb meb benne ßeg, inbtil Drengen £>anbe nceret
otte ©ange oner #ufet, ba ban nienbe ®ang tob pam falbe
i en flor Sanöpol, og flog pan faa en Sfoggerlatter op,
faa at alle, fom oare paa ©aarben, naagnebe berneb.
—

19.

De tolo S3rnbre.

2>er

nar engang en Dronning, fom nar ube at fjere, ba
ber nar jalbet Spfnee om Sinteren; ba pun nar fotnmen
et Stpffe paa Seten, begpnbte tjenbeé Srefe at blobe, og
bun maatte gaae ub af Streben. Sîebenê bun nu flob ueb
©jerbet og faae paa bet robe Stob og ben bnibe Snee, fom
bun tit at trente paa, at bun f)av>be totn Sonner og ingen
Datter, og faa fagbe bun neb ftg fein: „panbe jeg en
Datter faa ptatb fom Snee og faa reb fom Stob, faa funbe
bet gjerne nære bet famme meb mine Sortner."
Det nar
næppe fagt, ferenb ber fom en Srolbpej til penbe.
„(Sn
Datter
faae," fagbe bun, „og bun ffal nære faa

ffat^bu

'

bnib fom Snee og faa rob fom Stob, og faa ffat
Sonner nære mine; men bu flat faae 800 at bepolbe
pots big, tit Sarnet er bebt."

bine
bem

49
da ïiben fom, fobte

dronningen

en

datter, og bun

faa É>»ib fom Snee 03 faa røb føm ©lob, faalebeé føm
drolbfjærlingen ^aøbe lovet, øg berfor falbte be b«nbe ogfaa
Sneeboib og Dlofenvøb. der blev nu ftor ©læbe i Âongê
gaarben, og dronningen oar faa glab, at bev iffe oar nøgen
©taabe meb bet; men, ba bun fom i £u, t)»ab bun ^aobe
looet $rolbt)e£en, lob t)un en Solofmeb g føre tolv Søloffeer,
een til t)øer iÇrinbê, og faa lob bun f>ant cnbba gjore een
til, og ben gao bun Sneeboib og 'Jtojenrøb. Saafnart ©rinb
jeøfen oar hobt, bleoe ißrinbferne omffabte til iolo ©ilbænber
be oare borte
og ftøi beres Sei, og man faae iffe mere til bem;
ba
til,
bleoe
borte.'
be
og bun bleo
©rinbfeéfen
oojte
og
baabe ftor og jmuf, men bun oar ofte faa unberlig og forg
lttøbig, og ber oar ingen, fom funbe forjtaae, b 00 bet
©icn ba oar bet en Elften, at droit»
oar, ber feilebe t>enbe.
»ar
meget for'gfulb, tbi b u u b at) ^ e C{4 mange
ningen ogfaa
unberlige ïanfer, naar bun tænfte paa fine Sønner; ba
fagbe bun til Sneeboib og fHofenrob: „fioorfot er bu faa
jorgmobig, min datter? er ber noget, fom mangler big, faa
füg frem! er ber noget, bu oil b^oe, ffal bu faae bet."
„3eg fbneé jeg er faa eenfom," fagbe Sneeboib og Dtofen»
rob; „alle anbre bnüe Soffenbe, men jeg er faa alene, jeg
,,du bur ogfaa
bar ingen; bet er bet, feg forger o»tr."
baft Soffenbe, min datter," fagbe dronningen; „jeg bar
baft tolo Sonner, jom oare bine ©røbre; men alle bem gao
jeg bort for at faae big," fagbe bun, og faa fortalte bun
»av

bele

Sammenhængen.

da ©rinbfeøfen borte bet, t>aobe bun ingen 9to faa
alt bet dronningen græb og flagebe, faa tjjalf) bet
iffe, bun oilbe affteb, og bun maatte affteb for at oplcbe
fine ©røbre, tbi bun tønteé, at bun oar Sfblb i bet alt»

ftg

;

fammen, og tilfibft faa gif bun
f)un gif og l;un gif faa langt
bu ifte ffulbe troe, at faa ftin

ba

ogfaa fra Âongêgaarben.

ub i
en

ben oibe ©erben,

at

jomfru buobe formaaet

langt.
©ngang t>avbe bun gaaet i lang îib i en ffor, ftor
Sfoo; ba oar bet en dag, buu oar bleoen træt, og faa
fatte bun fig neb f>aa en ïue, og ber fov bun inb. da
brømte bun, at bun gif længere inb i Sfooen til en lille
tømret fbtjtre, og ber oar benbeø ©robre; 1 bet famme
en ©angfti i
»aagnebe bun, og lige foran ftg faae bun inb
i Sfooen.
ben gronne ©lofe, og benne Sti gif btybere

at

gaae faa

4

50
2)en

fulgte f)un,

og

langt

om

længe

faabant et lille tomret fpuuø, fom pun
3)a pun fom inb i Stuen, uar ber
bcr jtob tolu Senge og tolu Stole og
ïing af alt, fom fanbtel. 35a pun fif

fom

paobe

pun ogfaa til
bromt

om.

ingen berinbe,

men

tolu Sfeer, og tolu

bet at fee, bleu pun
faa glab, at pun iffe paobe oæret faa glab i mange Star, for
pun funbe ftraj ff fenne, at t>enbeé Srobre boebe ber, og
at bet uar

bem, ber eiebe

#un gab ftg til

at

lægge

Sengene
3lben

til

og Stolene og Sfeerne.
og feie og rebe Sengene

foge 2Rab og orbne og ppnte bet bebfte pun funbe, og
pun paobe fogt og lauet til bem alle, faa (pifte pun
felu, men fin Sfee glemte pun paa Sorbet, og faa freb
pun inb unber ben pngfte Sroberl Seng og lagbe fig ber.
SJtæppe paobe pun lagt fig, faa porte pun bet fufe og
poine i Suften, og faa fom alle be tolu Silbænber farenbe
inb, men i bet famme be bare ouer ïœrjîelen, bleue be ftraj
Srinbfer. „2lf, poor gobt og uarmt per er," fagbe be.
„©ub figne ben, fom par lagt til 3^eu og fogt jaaban
gob Stab til oø!" og faa tog be puer fin Soluffee og ffulbe
tit at fpife. 2Ren, ba puer paobe taget fin, bleo ber enbba
een liggenbe igjen,
og bfn uar faa lig be ourige, at be iffe
funbe ffjelne ben fra bem. Saa faae be paa poeranbre og
forunbrebe fig; „bet er uor Sofierl Sfee," fagbe be, „og
er Sfeen tyer, fan pun
peller iffe felu uære langt borte."
„©r bet uor Softeré Sfee, og fmbel pun i>er, faa ffal
pun bræbeé, tbi pun er Sfplb i alt bet Onbe, ui libe,"
fagbe ben ælbfie af tprinbferne, og bet laa pun unber Scm
gen og borte paa. „Sei," fagbe ben pngfte, „bet uar Spnb
at bræbe penbe for bet; pun fan iffe
gjore for, at ui libe
onbt; ffulbe nogen uærc Sfplb i bet, maatte bet oære
og
ba

egen SSober."
3)e gauc ftg ba til at lebe efter benbe baabe poit og
laut, og tilfibft lebte be ogfaa unber alle Sengene, og ba be
fom til ben pngfte fPrtnbfel Seng, fanbt be penbe
og traf
penbe frem. 3)en ælbfie Sriitb! uilbe nu igjen, pun ffulbe
uor

bræbel, men pun græb og bab faa bonligt for fig: „2la,
£erre ©ub, bræb mig iffe," fagbe pun, „jeg par gaaet i
mange Star og lebt efter eber, og poil jeg funbe frelje eber,

ffulbe feg gferne labe niitSio." „3a uil bu frelfe ol," fagbe
be, „faa ffal bu faae 2ou at leue; for naar bu uilbe', faa
funbe bu nof."
„3a füg mig bare, puorlebel bet fan ffee,
faa ffal jeg gjore, poab bet faa er," fagbe ^rinbfcéfen. „3)u

J

51

fïal faille Slgerulb," fagbe fÇvinbferne, „og ben fiai bu îarbe
og fpinbe og oœoe en 23œo af, og naar bu fyar gjort bet,
faa flaf bu Hippe og fpe tofo |>uer, tolo ©fjorter og tolo
ftlube af ben, een til fyoer af o?, og mené bu gjor bet,
fïal bu fyoerfen tale eller tee eller græbe ; lan bu bet, faa ere
oi frelfte."
,,2)îen fyoor fïal jeg faae Slgerulb fra til faa mange
Älube og £uer og ©fjorter?" fagbe ©necfyoib og Dtofenreb.
„2)et fïal oi nol oife big," fagbe Sfyrinbferne, og faa tog
be fyenbe meb ftg fyen paa en ftor, ftor (Sug, fyoor ber flob
faa fulbt af Slgerulb og niffebe i SSittben og glinbfebe i
©olffinnet, faa bet fïinnebe lang S3ei af ben. Slibrig fyaobe
fPrinbfeøfen feet faa megen Slgerulb for, og fyun gao ftg
firaj tit at plulle og fanle, bet bebfte fyun lunbe, og naar
fyun lom fyjem om Slftenen, larbebe og fpanbt fyun ©arn af
Slgerulb. ©aalebeé gil bet nu baabe gobt og længe; fyun
fanfebe Slgerulb og larbebe og fpanbt og bertil fyolbt fyun
•fmué for fyßrinbjetne ; fyun fogte og fyun rebte Sengene til
bem; om Slftenen lom be fufenbe og fmtfenbe fyjem jom
Bilbomber, om Statten oare be fyßrinbfer, men om Sporgenen
floi be afjteb igjen og oare Bilbomber fyele $>agen.
fDîen faa fycrnbte bet ftg engang, ba fyun oar paa ©ngen
og flulbe fanle Slgerulb
og tager jeg ilte §eil, faa oar bet
nol ben fibfte ©ang, fyun ffulbe berfyen
at ben unge Äonge,
fom ftprebe Bigct, oar ube paa Jagt, og lom rib'enbe fyen
tit ©ngen og fil fyenbe at fee. |>an ftanbfebe og unbrebe ftg
ooer, fyoem ben heilige jomfru lunbe oære, fom gil i ©ngen
og fanfebe Slgerulb, og fyan fpurgte fyenbe ogfaa om bet,
og ba fyan iffe fif noget ©oar paa bet, fyan fpurgte om, bleo
fyan enbnu mere forunbret, og fyan fpntes faa oel om fyenbe,
at fyan oilbe tage fyenbe meb ftg fyjem til ©lottet og gifte
ftg meb fyenbe. ©aa befalebe fyan fine ïjenere, at be
ffulbe tage fyenbe og jætte fyenbe op paa fyané -£>ejt. ©nee
fyoib og Dtofenrob oreb fine jamber og gjorbe Bliner til
bem og pegebe paa ©æffene, fyun fyaobe alt fit Slrbctbc i,
og ba kongen ffjonnebe, at fyun oilbe, fyaoe bem meb, fagbe
fyan til fine ïjenere, at be ogfaa ffulbe tage og laeøfe ©æf
fene paa.
35 a be fyaobe gjort bet gao ÿrinbfeêjen ftg til
îaalê libt efter libt, tfyi kongen oar baabe en forftanbig Biattb
og faae gobt ub, og fyan oar faare blib og oettlig imob
fyenbe. IDien, ba be fom fyjem til Stongegaarben, og ben
gamle dronning, fom oar fyané ©tebmober, fif ©neefyoib
og Bofenrob at fee, bleo fyun faa onb og faa aoinbfpg
—

—

4

52
at t)un oar faa beilig, at t)un fagbe til
Äongen:
„Äan bu ifte ffjonne, at benne, bu t)ar taget meb big,
fom bu oit gifte big meb, er en #ej? l)un boerfen taler
om,

eller leer eller

gtceber." Äongen brob fïg iffe om, t>t>ab
bun fagbe, men ban bolbt SBrt>Uu^> og giftebe ftg meb
Sneeboib og Sofenreb, og be leoebe i ftor ©læbe og $er»
ligbeb, men bun glemte iffe berfor at fbe paa øfjorterne.
3nben Såret oar omme, bragte øneeboib og Jiofenrob
en Srinbs til Serben,
og bet bleo ben gamle dronning
enbnu mere onb og aoinbfbg ooer, og ba bet leb ub
paa
Satten, liftebe bun ftg inb til Sneeboib og Sojenrøb, me»
benê bun foo, og tog Sarnet
og faftebe bet i Drmcgaarben;
ftben ffar bun b^ube i fingeren og fmurte Stöbet om
Stunben paa benbe og gif faa til kongen.
„Äom nu og
fee," fagbe bun, „boab be't er for ©n, bu t>ar taget til
dronning; nu bar bun ccbt ftt eget Sarn." da bleo Äon»
gen faa bebrooet, at ban naeften oar græbefcerbig, og fagbe:
„3a, bet maa oel oacre fanbt, ftben jeg feer bet meb mitte
egne fZMne; men bun gjør bet oift iffe oftere; for benne
©ang oil jeg fpare benbe."
3nben Såret oar omme, fobte bun en Sen igfen, og
meb benne gif bet netop ligefom meb ben førjte;
Äongenb

Stebinober bleo enbnu mere onb og
aoinbfpg; faa liftebe
bun ftg inb til dronningen om Satten, mebens bun foo, tog
Sarnet og faftebe bet i
Ormegaarben, ffar dronningen i
fingeren og fmurte Slobet om JSunben paa benbe, og jaa
fagbe bun til Äongen, at bun baobe ccbt fit eget Sarn.
da bleo Äottgen faa bebrooet, at bu
albrig fan troe bet,
og faa fagbe ban: „3a, bet maa oel occre fanbt, ftben jeg
feer bet meb mine egne ©ine; men bun oil oift iffe gjere
bet oftere; benne ene ©ang enbnu oil
jeg fpare benbe."
3nben Såret oar omme igfen, fobte Sneeboib og'Jtofenrob
en datter til Serben,
og beube tog nu ogfaa ben gamle
dronning og faftebe i Ormegaarben, og ntebené ben unge
dronning foo, [far bun benbe i fingeren, fmurte Slobet
om JSunben paa
benbe og gif faa til Äongen og fagbe:
„Su fan bu fournie og fee, om bet iffe er, font jeg figer,
at bun er en ïrolbbej, for nu bar
bun ogfaa ccbt bet
trebie Sarn."
da bleo Äottgen faa bebrooet, at ber iffe
oar nogen OSaabe meb bet; tbi nu funbe
ban iffe fpare
benbe længer, men maatte befale, at bun ffulbc brættbeb
leoenbe paa et Saal,
da Saalet ftob i Sranb,
og bun

53

fïulbe fcctteê paa bct, gjorbe bun SDtiner tit bem, at be ffulbe
tage toi» Çjcele og lccgge bem runbt cm 23aalet, cg :paa
biêfe lagbe fyun Âlubene og buerne og ©fjorterne tit fme

i ben tyngfie SBrobcré ©fjerte manglebe ben
ben baobe t)un iffe funnet naae at faae feer»
big. Silbrig faajnart baobe bun gjort bette, faa borte be
en ©ufen og 2?rufen i guften, og faa fom ber ftyoenbe
toi» tßilbcenber ooer ©fooen, og boer af bem tog fin Äloeb»
ning i fRæbet og ftei affteb meb. „@eer bu nu," fagbe ben
flemme ^Dronning til Äongen, „nu fan bu ba rigtig fee, at
bun er en £ej:, ffçnb big nu og breenb benbe, forenb SBebet
breonber op."
„2Seb |ar »i nof af," fagbe Äongen; „jeg
oil enbnu bie tibt for at fee, boab énben bliOerfaa bette."
3ben onbe dronning gif bort i SSrebe; men fort efter fom
be tolo fprinbfer ribenbe, faa heilige og Oeloojne, faa bet

SBrobre,

men

oenjtre Slrm;

en giøft at fee; men ben t)ngfbe $rinbê t>a»be en 33ilb»
anbeoinge iftebetfor ben oenjtre Slrm. „#oab er ber paa
§oerbe?" ffmrgte fPrinbferne. „®iin dronning ffal breenbeé,
forbi bun er en £ej: og bar operbt fine egne 23orn." „#un
bar iffe operbt fine egne Som," fagbe Sßrinbferne. „Sal nu,
©efter, nu bar bu frelft os, frels nu big felo." t'a talte
©neeboib og SRofenrob og fortalte, boorlebeê alt oar gaaet
til, og at buergang, bun baobe fobt et 23arn, baobe ben
gamle dronning, ©tebmeberen til Äongen, liftet fig inb tit
benbe om Slatten, taget 23 arn et fra benbe og ffaaret beube i
fingeren og fmurt 23lobet om OSlunben :paa benbe. fPrinbferne
tog nu Äongen og forte b am ben til Ormegaarben; ber
laa be tre 23orn og legebe meb Orme og fpabber, og bei»
ligere SBorn funbe bu iffe fee for bineOine. Dem tog Äon»
gen meb fig og bar bem ben til fin ©tebmober og fpurgte
benbe', boab Straf bun fçnteê ben fortjente, fom funbe baue
©inb til at forraabe en uff'tjlbig Oronning og tre faa oelfig»
nebe 23ørn.
„3>en fortjente at fpccnbeê mellem tolo utaemte
#efte, faa be buer tog fit ©træffe," fagbe ben gamle Oron»
ning. „Ou bar jelo fagt Oommen og felo ffal bu fomnte
til at libe ben," fagbe Äongen, og faa bleo ben gamle flomme
Oronning ffxenbt mellem tolo utermte fjante, fom buer tog
fit ©tt)ffe af benbe. Slien ©neeboib og Stofenrob tog Äongen
og fine 23øtn og be tolo Sßrinbfer, og faa reifte be bjem
til benbes gorcclbre og fortalte, boab ber oar banbet bem, og
nu bleo ber ftor grtyb og ©læbe ooer bele Äoitgeriget, forbi
Sprinbfesfen oar frelft og tillige baobe frelft fine tolo 23rebre.

oar

54
20.

©e

3

fej: tjenere.

forbumé Sib leoebe bet en gammel ©ronnhtg ; t)un »ar
leb Stolbfoinbe, men bun
ben beiligfîe ©atter unber
Solen.
Selo tccnfte bun fun paa, fyoorban bun ffulbe lotte

fyao'be

en

ÜRenneffene i gorbæroelfe;

og

naar

ber tom

en

grier, fagbe

bun, at ben, ber üilbe Ijaoe Ejenbeé ©atter, maatte

leje'en

Dpgaoe, eller boe. ÜJÎange, ber oare forbtinbebe af 3°m
fruens Sfjønfycb, oooebe bet oet; men be funbe albrig fulb
fore, fyoab ben ©amte paalagbe bem, og faa oar ber ingen
SJÎaabe; be maatte Iccgge ftg paa Änce, og #ooebet bleo
bugget af bem. 9tu Ijccnbte bet ftg engang, at ber oar en
Äongejon, fom ogfaa fjerte om jomfruens Sffenbeb, og
ban fagbe til fin gaber: „Äjcere gaber, lab mig reife ber«
ben, jeg oil beile til benbe."
„Sei, bet ftal albrig fïec!"
fagbe Äongen, „gaacr bu berben, faa gaaer bu i ben oisje
©ob."
©a iagbe toonnen ftg til SengS, og bleo
bobSfbg,
og laa i fb» famfulbe Siar, og ingen Scoge funbe ljjælpe
barn. ©a gabeten faae, at bun bog oilbe »aere fortabt,
fagbe bun fulb af $jerteforg til bum: „fReié bon, og fro»
bin Ct)ffe; jeg oeeb ingen anben
Dîebning for big." Saa
fnart Sønnen børte bet, ftob bun of), oar funb og frijt, og
gao ftg fornøiet fsaa Seien.
©a bun nu engang f)aa Seifen reb
igfennem en Stoo,
faae ban langt borte en ftor gorbeining f)aa forben imellem
Srceerne; men, ba bun tom nærmere, ofbagebe tjan, at bet
oar Sugen af et
©îennejïe, ber baobe lagt ftg til f>oile ber;
men ben oar i Storrelfe fom en
bbgtig ftor runb |>ei. ©a
ben Stjffe bemcetfebe ben Dtibenbe, reifte bun
ftg og fagbe
til bum: „#oiéi 3 betjener nogen, faa
tag mig i eberé
Sjenefte." 9Sen Äongefonnen foarebe: „$»ab ffulbé jeg
tage mig for meb faaban en tt)f SSanb?"
„O!" fagbe
ben Stifte, „faaban font bu feer
mig nu, oil bet ifte fige
meget; men, naar jeg rigtig breber mig ub, er jeg cnbmi
tretuftnbe ©ange faa ttjf."
„3a, er bet ©itfælbet/' fagbe
Äongefonnen, „faa fan jeg not bruge big; tom meb mig!"
©a gif ben Stjffe bag efter Äongefonnen;
og en Stunb efter
fanbt be i Sfooen en anben,' fom laa fiaa 3»rben meb
©ret imob ©rocSfet. Äottgefonnen fagbe: „£»ab gjor bu
ber?"
„3eg latter," foarebe SJianben. „|)oab lytter bu
efter?"
„öfter alt bet, fom (leer i Serben; tfji jeg tan
tjøre Stiting; jeg fan enbogfaa fjorc ©rocéfet groc." Äonge«
—

—

—

—

—

55

fennen fjmrgte: „©iig mig ba, f)bab fïeer ber nu »eb hoffet
boê ben gamle dronning, fom bur ben heilige ©atter?"
|>an foarebe: „3rg borer juft nu ©»cerbet fufe, ber bugger
£o»ebet af en grier." fiongefennen fagbe: „Äom bu meb
©e bvog nu »ibeve og ub af
mig, big fan jeg bruge."
©fonen; ba fom be til et ©teb, f)»or be faae et fÇar $øb
ber ligge, og noget af Senene »ar ber ogfaa, men ßnben
af bem funbe be iffe fee; bog, ba be »are gaaebe et gobt
—

©ttyffe lien ab Seien, fom be til Äroppen, og enbelig ogfaa
#o»ebet. „Saa," fagbe Äongefennen, „bu er ba ret en
„O," foarebe ben Sange, „bet er enbnu
lang ßemnrel!"
ingen Jing; naar jeg ferjt rigtig ftreeffer mig ub, er jeg
tretufinbe éange faa lang, og Offerte enb bet boiefte Sjerg
3 e 8 bil gjerne tjene eber, f)»ié 3 bil t)a»e
paa 3°rben.
mig." „Äom meb," fagbe Äongefennen, „jeg troer, jeg fan
bruge big." ©aa reijte be »ibere, og fanbt ®n fibbenbe »eb
Sanbeoeien meb tilbunbne ©ine. Äongefennen fagbe til f)am :
„®r bu blinb, eller f>ar bu f»age ©ine, faa at bu iffe fan
taate at fee Sgfet?"
„3» faamccnb fan jeg faa," foarebe
Stanbcn, „men jeg tør iffe tage Sinbet af; tfyi t)»ab jeg
feer paa meb mine ©ine, bet fbringer i ©tgffer, faa ftor en
2>cagt bur be. Han jeg »ære eber til Styite, faa »il jeg
„Äom bu ogfaa meb," f»arebe Äonge»
gjerne tjene eber."
fønnen, „jeg fan »ijt bruge big." ©e reifte enbnu »ibere, og
faa fanbt be en Stanb, fom laa mibt i bet f>ebe ©olffin, og
ban rbftebe af Äulbe og frøé o»er bele Segemet, faa at iffe
et 2em funbe »ære ftille.
„$»or fan bu faaban frbfe,"
„Sif!"
fagbe Äongefonnen, „©olen ffinner jo faa »armt?"
foarebe Stanben, „jo pebere bet er, jo mere frt>fer jeg, og
Hulben gaaer mig ba gjennem Star» og Seen; men jo folbere
fan jeg
bet er, befto pebere bar jeg bet; jibber jeg i
iffe bdbe bet ub for $ebe, og mibt i 3'tbeu iffe for Äulbe."
,,©u er en unberlig Ißerfon," fagbe Ifongefønnen, „men
Su brog be »ibere og
»il bu tjene mig, faa fom meb."
traf en Stanb, ber gjorbe en lang #alé, og faae jtg om,
fom om bun »übe fee ub o»er alle Saffer og Sjerge. Honge
fønnen fagbe: „#»ab feer bu faa iürigt efter?" Stanben
füarebe : „3eg f)ur faa flare ©ine, at jeg fan fee ub o»er
Starfer og ©fo»e, Sjerge og ©ale, og gjennem ben bele
Serben." Äongefonnen fagbe: „£>»i 0 bu »il, faa fom meb
mig, tbi faaban 6n fom bu manglebe jeg enbnu."
Su brog Äongefonnen meb fine fej tjenere inb i ben
til

—

—

—

—

r,

56

SBp, boor ben ffjomte og farlige 3o m f r u teücbe; ban gif til
dronningen og fagbe: „#oiê 3 oil gioe mig ebers datter,
oil jeg fulbfore, l)oab 3 paalægger mig."
„3a," (»arebe
îrolbfoinben, „tre (Sange oil jeg gioe big en Øpgaoe; lofer
bu ben boer (Sang, faa ftal bu l'lioe min datters Üßgtc«
berre." #an fagbe: ,,-&oab oil 3 ba forft opgioc mig?"
„21t bu bringer mig en Dting igjen, fom jeg t>ar labet
falbe i bet rebe -pao," joarebe ïrolbfoinben. da gif Äonge«
fennen tjjem til fine îjenere, og fagbe: „den ferfte Øpgiioe
er iffe let; en Dîing fïal benteé op af bet rebe £>ao; fan
nogen af jer nu ffaffe Otaab?" da fagbe t)an meb be
flare dine; „3eg oil fee, 1) 0 or ben ligger!" og ban faae
neb i ■paoet og fagbe: „der ligger ben! lige oeb Siben af
en ftor Steen."
„3eg ff'ulbe fnart bente ben," fagbe ben
„O, bet ff a l jeg
gange, „bois jeg blot funbe fee ben."
bjaclpe big til!" raabte ben ïpîfe; ban lagbe ftg neb, bolbt
fin Sîunb i 23anbet, lob 33olgerne lobe inb, og braf b^e
•£>aoet ub, faa at bet bleo tort fom en (Sng. 9tu buffebe
ben Sange ftg libt, og tog Otingen op meb ftn ene furanb.
da bleo ftongefennen glab, og bragte ben til ben (Samle;
bun faae paa Otingen meb gorunbring: „3a, bet er ben
rette; bet gorjie bar bu rigtig ubrettet; men nu fontmer bet
Olnbet. Seer bu ben (äng ligefor mit Slot? ber græsfer
trcf)unbrebe febe Øjer, bem maa bu fortære meb f)ub og
£aar, meb #orn og 33een; og nebe i Äjelberen ligge tre«
buubrebe Øjebooeber 33iin, bem maa bu briffe ub tit OJiaal«
tibet, og blioer ber et Spor af Øjertte eller en draabe SSiirt
tilooers, faa bar bu forbrubt bit gio." Äongefeitnen fpurgte:
„IDtaa jeg ba iffe inbbpbe nogle (Sæfter bertil? Sitene oil
bet iffe fmage mig."
den (Samle lo af Ønbffab, og foa«
rebe: „(Sen fan bu inbbpbe, for at bu fan baoe
Selfïab
—

—

—

oeb bit Sîaaltib; men iffe flere!"
da gif Äongefennen til fine ïjenere,
og fagbe til ben
dpffe: „du fïal ibag oære min (Sæft, og engang fpife big
rigtig mæt;" og ben îpffe blæfte ftg op og fpi|le be tre«
bunbrebe Øjer, faa ber iffe bleo et £mar tiloüerê og fpurgte,
om ber iffe oar meer enb benne
grofoft. Øg Sttnen braf
ban ftraj ub af ïonberne, uben at bebooe et ©laé, og ban
belbebe Øjebooeberne for at faae ben ftbjte draabe af boert.
da DJÎaaltibet Oar til (Snbe, gif
Äongefonnen tit ben (Samle
og fagbe, nu oar bet Slnbet fulbfort. da blco buu ftærft

forunbret, og fagbe: „Saaoibt fom bu bar ingen bragt

.

57
bet;

men

bet ïrebie

er

enbnu

tilbage;"

og t)un

taufte:

„3eg faaer üel ©tagt meb big; bit >j>o»eb ffal if'fe lange
fneije jaa i>oit !" #un fagfce bà: „3 Slften bringer jeg min
Datter til big i bit Hammer og l.tgger tjenbe i bin 2lrm;
ber fîal 3 l’ibbe jammen; men »ogt big for, at bu iffe
fo»er inb, og t>clb faft paa btenbe! 3eg tommer, naar Rlof
fen ftaaer tot», og er l)un faa iffe mere i bitte Sinne, jaa
„D," tcrnfte Hongefonnen, „ben ©pga»e
bar bu tabt."
er let, jeg f)olber nof mine ©ine aabne."
Dog falbte b<w
paa fine îjenere, fortalte bcm, t>toab ben ©amle ba»be op
gioet I>am, og jagbe: „£»em »eeb, b»ab ber ftiffer nnber;
—

^orfigtigbeb

er en gob 2ing;
gelber Sagt og forger for,
3omfmen iffe flipper ub af Hammeret igfen."
Da bet nu ble» Sat, bragte ben ©amle fin Datter og
forte trenbe i Hongefonnen! Sinne, og berpaa flpngebc ben
Sange ftg i en Hreb! om bem begge, og ben ipffe ftillebe
jig for Deren, jaa at ingen leüenbe 6jcel futtbe fomme inb.
Der fab be nu begge to, og jomfruen fagbe iffe et Orb ; men
Siaanen flinnebe gjennem Sinbuet paa ^enbeé Slnjigt, faa at
ban funbe fee benbe! »ibunbcrlige ©fjonbcb. #an »enbte iffe
jtne ©ine fra b en be, og »ar fulb af ©Icebe og Hjcrrligbeb,
og ble» iffe troet af at fee paa benbe; bet »arebe til Hloffen
elle»e, ba falbt »eb ben ©amleé Hunjter en Jrolbbom o»er
bem alle, fom be iffe funbe mobftaae; be fo» inb, og paa
©iebliffet »ar ogfaa 3°ntfvuen fert bort.
Sfu fo» be bnarbt, til Hloffen manglebe et H»arteer i
toi», ba »ar Srolbbotnmen frafteéle!, og be »aagnebe alle
igjen. „O 3 a >nmer og Ulpffe!" raabte Hongefonnen, „nu
De troe Jjenere begpnbte ogfaa at flage
er jeg fortabt!"
b»it, men ben, ber b«üe faa gobt, fagbe: „Sur tun fülle!
jeg »il Iptte." £an Ipttebe et©ieblif, ba fagbe b«n: „3»m
fruen frbber i en Hiippe trebunbrebe Stile Çerfra, og flager
5tu fan bu tjjcrlpe, bu Sange, »aar bu
o»er frn Sfjebne.
er
bu ber meb et Sar Stribt."
„3»."
faa
reifer big op,
foarebe ben Sange, men bnn meb be ffarpe ©ine maa gaae
meb, for at »i fan ffaffe Hlippen bort." Da tog ben Sange
barn meb be tilbunbne ©ine paa Staffen, og i en fpaanbe»
»enbing »are be »eb ben fortrpllebe Hiippe. Den Sange tog
nu Stribet fra ben anbens ©ine, benne faae paa Hlippen,
og ftraj (prang ben i tufinbe ©tpffer. Stu tog ben Sange
jomfruen paa ftn Slrm, bar bfube i et Stu tilbage, fom
igjen og tsentebe pn Hammerat, og for Rloffen flog toi», fab

at

—

58

igjen font far, og oare muntre og »el tilmobe. ©aa
faeg ben gamle îrolbfoinbe ft g tnb meb et
tøaanligt Snftgt, fam om tø un »ilbe ftge: „nu'er tøan min;"
bc alle

S laget toi»

og tøun oibfieiffe anbet, enb at tøenbeé ©atter fab trebun
brebe ©Uil borte i flippen.
©ten, ibet tøun font fab, og
faae t>enbe i Äongefannene 21rme, bleo tø un forffræffet, og
fagbe: „©et er Én, fom fan meer enb jeg!" töten tøun
funbe iffe inboenbe noget, og maatte looe tøam Somfruen.
©og tøoiffebe tøun tøenbe i ©ret: „©et er en ftor Sfam for
big, at bu faalebeé blioer ounben »eb tøanø Jjenere; og iffe
fart »evige big en lötanb efter bit eget fjerte!"
9îu tøaobe Jomfruen »irfelig faa fiolt et Sinb, at tøun
bleo fulb af Strebe berooer, og næfte ©torgen lob tøun tre«
tøunbrebe Jaone ©rombe fjere fammen, og fagbe til Äonge«
fennen, tøan tøaobe oel loft be tre Otøgaoer, men tøois tøun
ffulbe gifte ft g meb tøam, maatte ber ®n fcvtte ftg mibt i
©rambet, og ubtøolbe 3Iben. ©erocb tcenfte tøun: om enb
ogfaa ïjenerne gjorbe alt for tøam, oilbe bog ingen labe
ftg brctnbe leoenbc for tøant, og af ^jcvrligtøeb til tøenbe
oilbe tøan felo fatte ftg beri, og faa Oar tøun fri. ©ten, ba
Ïjenerne tøorte bet, fagbe be: „Sti tøaoe alle gjort noget,
fun ben Jorfroéne tøar enbnu intet gjort;" og be tog tøam,
bar tøam inb i ©rambeftabelen, og ftaf 3Ib tøaa ben. 35en
fiob fnart i faê Sue og branbte i tre ©age, til alt ©rcvnbet
oar fortetret, og ba 3Ifcen fluffcbeé, ftob ben gorfroéne
mibt i 31 ffen og rtøfiebe fom et ©jtøeleo og fagbe: „øaa«
lebes tøar jeg albrig i mine Seoebage frosjet, og tøaobe bet
oaret längere, oar jeg bob af Äulbe."
3îu oar ber ingen Ubflugt meer; ben ffjonne 3 om f ru
maatte
gifte ftg meb longefonnen; men, ba be fjerte til
Äirfett, fagbe ben ©amle: „Jeg fan albrig giüe mit ©tinbe
bertil ;" og tøun fenbte Ârigéfolf efter bent, ber ffulbe tøugge
alle tteb, fom be traf tøaa, og bringe tøenbe tøettbeé ©atter
tilbage, ©ten tøatt, ber Itøttebe, tøaobe faibfet ©ren og bort
alt, tøoab ben ©amle tøaobe talt, og tøan fagbe bet tit ben
©tøffe; benne fatøttebe et ©ar ©ange bag ocb Sognen; ba
oofiob ber et fiort og btøbt ©torabé, og trigéfolfene bleoe
fibbenbe i ©tønbet og brufnebe. Stu fjerte be uforjitørret
oibere, og ba be oare oiebe i Äirfen, tog be fej ïjenere
bercé Slfffcb og fagbe:
„Si oille nu tøreoe oor Støffe
anbetjiebé i Serben."
©n tøalo fDîiil fra Slottet oar ber en
Sonbebtø; ubenfor

59

cogtebe en Scinepprbe fin ^jorb. 3ba be fom bergen,
fagbe ft'ongefonnen til fin Äone : „Sßeeb bu ogfaa ret, péem
jeg er? 3 e 8 er ingen ftongefon, men en Scinepprbe, cg
pan ber ceb $jorben, bet er min jjaber, og nu maae ci to
ogîaa til bet, og hjælpe pam at cogte." 3>a fteg pan af
meb penbe i et ÎJœrtêpuuà, og fagbe pemmeligt tiï 33cert3
puuêfolfene, at be om Dtatten fïulbe tage penbeê fongelige
klæber bort. 3)a pun om ÜJiorgenen caagnebe, t>at>be b un
intet at tage paa, og SBccrtinben gac f>enbe en gammel Äjole
ben

og et fjlar Ulbftromper, og lob enbba, fom om bet car en
jtor forcering, £nm fagbe: „Sar bet iffe for jereê îOîanbê
Sfplb, t>aobe jeg flet iffe gioet jer noget." 3>a troebe ben
heilige jomfru, at bcxn cirfelig car en Scinepprbe; og pun

cogtebe £>jorben meb pam og fagbe: „3eg par fortjent bet
for min Stoltpebé Sfplb!" 3)et carebe i otte 3)age, ba
funbe pun iffe længer bolbe bet ub, tt>i penbeê Jobber care
pocne og omme. 3)a fom et fjßar $olf og jpurgte, om bun
ogfaa ret cibfte, pcem penbeé OJÎanb car? ,,3o," fcarebe
bun, „pan er Scinepprbe; og ban er nu juft gaaet ub for
at panble meb libt Saanb." SWen be fagbe: „Äom engang
meb, ci cille fere eher ben til pam;" og be bragte penbe
op paa Slottet, og ba bun fom inb i Salen, flob penbeé
ÜWanb ber i fongelige Älccber. Wen bun fjenbte bam iffe,
for ban falbt b>enbe om Ralfen, fpéfebe t>enbe og fagbe:
„3eg bar libt faa meget for big; berfor fïulbe bu ogfaa libe
noget for mig." Utu blec ber forft ben rette tôr^llupè£)oitib
og ben, fom fortæller bette, eilbe gice meget til, at ban
baøbe cæret meb.
—

21.

SlbîmUaï).

®n gammel, æreærbig 3>ercifcp

oeernattebe paa

en

af fine

Saijoraé
fattig
Oßilegrimecanbringer
jyorftab. 3)en 'Benligpeb, pcormeb ben fattige 51'one beoær
tebe bam, inbtog pané fjerte; ban eilbe gjengjælbe benbe ben,
og fagbe ceb Ulf ff eben: „3eg feer, tjære Softer, at 3 er fat
tig. 3)et eilbe falbe eber canffeligt ceb eberé 21rbeibe at
fortjene faa meget, fom ber ubfrœceè til eberé Son 2lb
ballapé Opbragelfe. 2UI 3 betroe mig 3)rengen, faa eil
jeg bære Omforg for pané Opbragelfe." Snfen, ber i mange
Slår paebe fjenbt 3)ercijcpen jom en pellig ÜJÎanb, mobtog
meb ©læbe bette ïilbub, og gac pam ftn Son meb. 3 re
fromme

b>oé

en

ßnfe i

60

bele 2lar gjennemreifte be Slftené ffjonnefie Sanbe og fotfe
rigefte ©tæber. Oeroifdten bebanblebe 2tbballab jom fin egen
©on, ban unberoifte beim i allebaanbe nyttige $ing, og ba
ban falbt i en farlig ©tygbom, pleiebe ban barn meb faber
lig ßjerrligbeb. Slbballab talte oeb enboer Seiligbeb om fm
îafnentmeligbeb; men 3>eroifd)en b^iebe lun at foare, at ben
fanbe Safnemmeligbeb iffe bejtob i Orb, men i ©jerninger;
ber oilbe nef fonime ben $ib, ba b an fif
Seiligbeb til at
leegge fin gobe îcrnfemaabe for Oagen.
©n 3)ag fom be paa bereé Oieifer til en obe
©gn.
„©lin ©on," tog £>eroifd)cn Orbet, „nu fan bu gine mig
et ©eoiié faa bin
Äjeerligbeb. 3 bette gjelb ligger en fofte
lig ©fat begraben, fom er oé beftemt, berfom bu oil ablobe
mine Orb."
Slbballab forftffrebe boitibelig, at ban oar be
rebt til at oooe Sioet for fin
©elgjører. Oa Oeroifcben
baobe faaet bette ©oar, flog ban paa flippert meb fin
©tao. 3'felbet aabnebe ftg. „®aa berinb, min ©on,"
fagbe
5>eroifcben. „©aar bu er fommen et ©tpffc neb, oil bu finbe
en
3etnlbfefiage nteb tolo 2lrme; tag ben til big, men rer
intet af be «orige Äojibarbeber, fom
ligge oeb ©iben af
ben. 2crg noie ©Iccrfe til, b^ab
jeg jiger big! ïag intet
anbet, enb ßpfeftagen; tbi bet «orige er iffe" oé beftemt.
îantf peut, min ©on, at bette maaffee er ben enefte
Seilig
bob, oeb b^tlfen bu fan beoife mig bin Cpbigbjeb og Äjant
ligbeb." Slbballab looebe alt, og gif mobig inb i SBjerget;
men, faafnart ban faae Âojtbarbeberne, font laa oeb ©iben
af fibfefiogett, bleue botté Oine forblinbebe. fntn glemte
35etoifcbenê Qlboarfel, og fçlbte fine Älceber meb ©ulbet
og 5©belftenenc, b^ovmcb fmlen oar ooerftroet. 3mtblertib
luffebe ftjelbet ftg igjen. ©îerfet, ber paa eeu
©ang ont»
gao barn, gjorbe bam frpgtfom, ban greb burtig efter 8pfe
ftagen, og fantlebe b'b og bib i ©larfet for at finbe en
llbgang af fmlen. ©fter lang ©«gen bemœrfebe ban en
foag Sbéning; ban gif efter ben, og font igjen ub i bet
$rie. #an faae ftg om, men ®eroifc$en oar ber iffe mere,
og til fut gorunbring befanbt ban ftg i ©oerbeben af ©al
fora, bnor bané ©lober boebe. „Cab î)eroifd)en occre, boor
bam Ibfter," teenfte ban; „jeg er nu rig nof til at funne

leoe uben bam"
ftaité ©lober fpurgte oeb bané Slnfomft ftraj efter ben
bellige ©ianb. Slbballab fortalte bam fine •fxrnbelfer, og
enbte meb be Orb, at ban iffe mere
ben ©amie,

beljeoebe

61
og at fan nu no! felb ffulbc forge for ftn gremtib. >6an
rpffebe frem meb fine ©fatte, og ubfafiebe atlepaanbe ©la
ner, poorlebeé fan oilbe anoenbe biêfe Otigbomme.
£ané
DJtober bleo ligelebes forblinbet af Softbarpeberneé ©lanbé,
og uben at ternfe mere paa ben Retlige derbifef betragtebe
fun bem fom en (Sienbom, penbeé ©on fabbe erpoeroet ftg
beb fit Stob og ftn Siogffab.
£>un ftob fornoiet »eb ©iben
af fam og talte ©ulbfiffferne og diamanterne, ba paa een
(Sang alt, meb Unbtagelfe af Ct)feflagen, igjen forfbanbt.
„Sif!" ubbrob SRoberen grerbenbe, „oi fane forternet ben
pellige derbifef. #an far blot billet probe o«, om oi bare
tafnemmelige; men, ba bi glemte fam, far fan igjen be
rebet oé fine rige ©aber. ©ring fam Cpfejtagen, min ©en;
muligen fun bu beroeb formilbe fané ©rebe."
Slbballap, fom iffe fabbe aroet noget af ftn fPtoberé
frfgtjomme ^romfeb, fatte ftg i enSrog og forbanbebe baabe
ben ©amle og jyntlpfeftagen.
„det er ogfaa noget ©muft,
labet
ber
befolbe!"
fom fan
far
mig
fagbe fan. „3eg
booer mit bio for at tilfrcbéftille fané (Sgenftnbigpeb, og
fan begpnber oben i ftjobet at gjore ftg breb, og tager,
fbab ber iffe er fané, fbab jeg meifontmelig far erfberoet
mtg. 2)î in SDÏober maa fige, fbab fun bil; jeg ffneé, at
Sîanben fnarere er en drolbmanb enb en felgen."
3miblertib bar bet blebet merft. Stöberen antcenbte en
lille Olielampe og fatte ben paa Sorbet,
Slbballap oilbe
gioe ben en befoemmere $labé og ferngte ben paa en af
Sirmene af ben ftore jjærnlpfejtage. ©lubfelig fom en derbifef
i en lang bruun Slæbning tilfpne. f>an breiebe ftg et Sbar
teerøtib faa furtigt omfring fom en pibfïet ïop, faftebe en
Slfper paa Sorbet og forfbanbt. Slbballap lo ober bette ©ptt,
og preoebe bet ben folgenbe Slften meb alle tolb Sinne, fom
bare paa Spfeftagen.
#an fatte en ©age i fber af bem,
$olb bruunflcebte derbifef er fom fil
og antcenbte bem.
fpne, breiebe ftg et Sbarteer om i Srebfe og forfoanbt,
efterat enfoer af bem fabbe lagt en Slfper paa Sorbet. Seb
etfoert npt fjorføcj font be igjen; men mere enb een ©ang
poet Slften font be iffe. denne baglige ^nbteegt bar tilftreeffe
lig til Sioberené og ©onttené tarbelige Unberfotbning ; men
ben forte Sefibbelfe af be forfounbne Dtigbomme fabbe i
bereø hjerter efterlabt en fmertenbe Sraab, fotn foer dag
paanf frcmfalbte ßcengfelen efter at fabe mere. Slbballap
funbe meb biéfe tolb Slfper iffe ubfere en enefte af fine

62
mange ©taner. #an t»egt>nbte bevfor at ooeroeie, om bet
itfe «ar bebre, at han bragte ben gamle forrujtebe Sbfeilage
til 35er»ifchen, (om berfor i bet minbfte «übe gioe pam be
berom toioicbc pan itfe,
(orjounbne koftbarpcber tilbage
ba pan paobe agtet benne 8t>(e(ïage peiere enb alle be
«orige
Oiigbomme, (om laae i klippehulen. 35a pané STÎober bil»
—

—

benne ©eflutning, afreijte pan firaj ben folgenbe ©îor»
gen meb ßpfeftagen. <§>an 6ai>be pert af 35er»ifcpen, at han
heb 2lbunabar og boebe i Staben ©îagrebi; berfcr ble« bct
ham itfe oanftdigt, meb be ©eijepcnge, jom pan baglig fif
oeb £>jælp af ßpfeftagen, at finbe ben
hellige SDÎanb.
35a hem fom til ©îagrebi, fpurgte pan, h>r>or ben
fromme Slbunabar boebe. 35enne oar faa befjenbt i Staben,
at ©«mene funbe oife pant pans l>uu$.
3i 3>«r»ogtere
holbt Bagt »eb fjnbgangen, gotgaarbeu »rimlebe af Slaoer
og ïjenere, og -fpufet felo lignebe mere en gprfîeê ©alabé
enb en 35eroijcheé
©olig. Stbballah oooebe iffe at gaae

ligebe

oibere.

„eller

„©nten paoe Soll miøforfiaaet mig," fagbe hanhar »iltet haoe mig, fom gfretnmeb, til be&fte."

man

4>an oilbe netop til at oenbe om igjen, ba en Slaoe
traabte hen til hånt og fagbe: „©ær oelfommen, Slbballah;
min £erre har allerebe længe oentet paa
big, og jeg ftal
firaj fore big til ham." f?an bragte ham inb i en prægtig
Sal, poor SDeroifcpen fab paa en Soppa i ftn
brune klæbning.
Slbballap, blenbet af ben ©ragt, font
fra alle kanter ftraalebe hant imobe, faflebe
neb for

fæboanlige

jig

2>er»ifcpen, og lagbe ßpfeftagen for pané S«bber. „35u
oil bebrage
mig, min Sen," fagbe Stbunabar til ham.
„3eg læfer i bit fjerte, bu tommer iffe tit mig af kjær»

iigpeb
bin

og

®a»e.

©afnemmeligpeb, men bu tænfcr at
Jeg or ooerbeoiift om, at bu iffe

oinbe oeb
oilbe haoe

bragt mig ßpfeftagen, berjom bu paobe fjenbt bens kraft.
Jeg oil i bet minbfte oife big, poorlebes man fan bruge
ben." &an fatte i poer af be'tolo Slime et ßpä,
og tænbte
bem alle.
35 e tolo 35eroifcper font frem,
bare
og
ftg ab
fom fæboanligt. 35a be i nogen 3ib haobe breiet ftg om»
fring, tog Slbunabar en Stof, og gao enpoer af bem et
bpgtigt Slag. 35e ftobe alle ftilie, og joroanbiebe ftg til lige
faa mange ftore £>obe 3 ccf>irrer, 35iamanter, Smaragber og
anbre 2©beljiene.
„See," fagbe han til Slbballap, „paa ben
©iaabe fan en kjenber bcnptte ßpfeftagen; imiblertib erbet
iffe i ben •fpenfigt, at jeg par ftræbt efter bené
©efibbelfe.

/

63
©en er et 9trbeibe af en t>iiêŒTÎanb, ï)t>iê OJÎinbe jeg cerer; og ba
jeg ftnber en gorneielfe i at famle paa flige fjeibne üïïefter»
ftpffer, enfïebe jeg ogfaa at beftbbe bette, jom et af be aller»
fjelbnefte. 2It bette er fanbt, berom fan bu oucrtpbe big meb
egne ©ine. £er tsar bu SJÎeglen til mit Sfatfammer; befee
mit gotraab, og füg mig faa, om iffe en ©ebelig, fel» om
f)an »ar ben fJlUergjerrigfte, nof funbe tabe fig noie bermeb.
31bbaüat) ableb. @ej ftore £»æl»inger, fom grœnbjebe
til fyinanben, rare opfplbte meb faa mange og fjeibne jtofi»
bar^eber, at t)an iffe »ibjte, fyüilfen ban ferft og meefi
jïulbe beunbre. „geg ©aare!" fagbe ban »eb fig fel»,
„tsüorfor î>ar jeg bortgi»et öpfeflagen? £»or let funbe jeg
»eb et îilfœlbe ba»e lært, boortebeê man ffal bruge ben?
Su maa jeg i en lang graftanb betragte en anbens Oiigbom,
ffjenbt jeg funbe »ære tigefaa rig, naar jeg f)a»be »æret
flogere." $>an oenbte tilbage. îlbunabar lœfte pané ïanfer

$anbe, men lob, fom l)an intet meerfebe. -pan
betsanblebe b»»i meget »enligt, befyolbt b«'» nogle ©age
bos fig, og becœrtebe b<im fom fin bebfte S en. ©a ben
paa fjanê

fp»enbe ©ag ncermebe fig fin ©nbe, faible ba» bain til fig
og fagbe: „fsalobelen af be ©fatte, fom bu bar feet i mit
£uuê, bar jeg aroet efter min gaber; bet ©»rige bar jeg
fel» famlet, iffe forbi jeg er gjerrig, men forbi jeg næppe
bruger îienbebelen af mine gnbfomjter til 8i»ets Opbolb.
©a jeg alierebe i min Ungbom inbfaae, at Dîigbom ^»erfen
gjor QTîenneffene bebre eller Ibffeligere, men at bet er ©aar»
ffab igjen at abfprebe bet ©amlebe, faa le»ebe jeg, fom
om jeg iffe »ar rig.
fjeg flæbte mig fom en ©ertoifeb,
reifte mange 2lar omfring, og føgte at blioe »ifere »eb at
betragte be menneffelige ©aarffaber. geg »anbrebe tre
©ange faa min gob til ŒTîeffa, og leoebe fom ben fattigfte
fßilegrim. ©e Ulpffelige, fom jeg traf paa, g a ø j e g blot
faa meget, fom be bebo»ebe til berets nobtorftige Ubfomme,
forbi jeg troer, at Qlrbeibet og bet, at erb»er»e 2i»ets Op»
ijolb »eb egen ftraft, gjor lOcenneffet Ipffeligere, enb ßebig»
gang. Sårene benranbt uformærfet. og bet ©ieblif, ba jeg
ffal forlabe Serben lige faa negen, fom jeg fom inb i ben,
rpffer ftebfe nærmere, geg fiaobe ingen Sern, og enff'ebe
bog at efterlabe mit gæbrenegobê til en Slroing, fom
©et
funbe befipre bet meb Siisbom og 2Jîaabet)olben^eb.

gjor mig onbt, at bu »cb bin Utafnemmeligbeb bar ffuffet
goroentning. Jjmiblcvtib fyaaber jeg, at min Sabenfyjer»

min

64

tigbeb

og bet, fem bu fjibtil bar erfaret, flat fyelbrebe big
benne ffjænbige Saft.
3eg bil iffe opbolbe big længere;
bu fan gaae igjen.
Jil Jegn paa min ©rfjenbtligbeb for

for

ben

tange Oieife, bu bar foretaget for Spfeftagené Sfplb, fom
jeg jaa meget onflebe at beftbbe, oit bu imorgen ubenfot
mit £uuø finbe ben fmuffejte af mine #ejie. $>en er bin
faaoetjom Slaoen, ber ferer ben. 3)esuben ffjænfer jeg big
enbnu toenbe Gameter, fom bu felo fan belæôfe, faa
rigt
fom bu oil, meb ©ulb og JCSbelftcne af mit Sfatfammer."
Slbballab taffebe for biéfe foftbare ©aoer, og gif til SengS,
fulb af utaalmobig Sængjel efter ben felgenbe $5ag.
fpan funbe iffe fooe ben bele Stat, og teenfte ei paa
anbet enb ben oibunberlige
Spjejiage. „Uben mig," fagbe
ban, „oilbe Slbunabar iffe b«oe faaet ben. ÎDïeb Sioêfare
benter jeg ben ub af $jelbet; ba jeg bar ben i min £aanb,
gjor jeg en befocerlig Steife, ooerbringer min (Sienbom i at
s
J)bmpgt)eb, og mobtager berfor to gamle kameler belæéfebe
meb en (Smule ©ulb og Sßbelftene.
Slbunabar er ben
Utafnemmelige, iffe jeg. Spfeftagen gioer b^ m i et enefte
Oicblif mere, enb fer kameler funne bære. Jpoorfor ffulbe
jeg iffe tage min (fienbotn tilbage, ba min gobe SBillie
blioer tonnet jaa flet?" Saalebeë talte
ban, og fattebe bet
gorjæt hemmelig at borttage Spfeftagen, tmilfet uben 'Ban«
ffeligbeb lob jig gjore, ba Slbunabar baobe gioet bam
Dieglen til Sfatfammcret. <pan tog Spfeftagen, og ff julte
ben i en af be Sæffe, font ban
baobe fplbt meb ©ulb og
Sßbeljteue. $an bragte ben boimobige Stbunabar Diøglen
tilbage, iog Slfffeb trieb bam, og reifte bort meb faeften,
Slaoen og be to belceéfebe kameler.
J)a ban enbnu oar to îtagêreijer borte fra ©alfora,
folgte ban Slaoen og fjobte en anben, for at ingen ffulbe
erfare, b»orfra bau baobe fin Otigbom. ©eb bane Slnfomft
ilebe batté 'Dfober bam imobe meb
npégjerrig ©læbe; men
b«n oar faa joéfelfat meb at paffe fine Sfatte af, at bun
fun fif ganffe forte Soar paa fine
Sporgèmaal. fremfor alt
jorgebe ban for at bringe Spfeftagen tit et affibeéliggenbe
Hammer; tbi ban brænbte af Utaalmobigbeb efter at fee 3)er«
oifcberneé fyoroanbling. f)an tænbte tolo Spé og fatte bem
i Stagen. SDeröifdjerne fom tiljpne
og breiebe fig omfring.
£an baobe aHerebe en Stof i ©erebffab, og ba ban meente,
at Jrolbbommen laa i
Slageté Stprfe, gao ban enboer af
bem et bpgtigt Slag; men ulpffeligoiié
baobe ban iffe be«
'

65

mœrfet, at Slbunabar t)olbt Stoffen i ben »enftre $aanb, ba
|an ftog, og tog ben, fom ban f>teiebe, i ben f)oire. 3)er
»ijcberne foruanblebe ftg berfor iffe tit ©ulb og ÎÊbelftene,
men traf itnortefjepbe frem unber bereé lange brune Älce»
ber, og ftog faa tcenge og faa »ælbigt leé paa ben utaf
nemmetige, trolofe Slbbatlab, at ban fanf balßbob til 3»»
ben.
SDe forfßanbt, og førte Sæffene, kamelerne, #eften,
Slaßen og

Sbfeftagen "bort
22.

Snburé

meb

ftg.

©jæleoanbring.

f$aa ben îib, ba geer og ©enier enbnu baobe ben tDîagt,
fom be fenere fyaoe miftet, teoebe ber i ^Braminernes Sanb
en tDîanb, »eb tftaßn Jnbur.
Jpan ubmærfebe ftg iffe alene
ffaanfomme og fjccrlige Skabe, t)»orf)aa t)an be»
b»ab ber er faa
banblebe alle Sfabninger, men ogfaa
»eb
en umcettetig Segjær
btanbt
biøje
golf
atminbeligt
»eb ben

—

—

ligfeb efter at trænge inb i alle 3)çrs ÜRatur og Seßemaabe.
gor at tilegne ftg ent>»er Å'unbjfab, ber futtbe ffaffe barn Sçê
t>ert, pleiebe ban ofte at titbringe hatten metlem obe Äliffper
etter btybt inbe i tætte Sfo»e. fjer fab ban ba enten ffjutt
i en Stlippefloft etter i
Soppen af et t)øit Sræ, og iagttog
fftoßbprenes Seoægetfer og ©ang, naar be om tttatten gif ub
efter 33t>tte, og ba t)an faaa bet famme Steb ofapebiebe £>a
gens grembrub, faae ban biéfe £>br træffe fig tilbage tit
bereé |mler, og alle be anbre Sfabninger fomme frem for
Saa ofte
at gtæbe ftg »eb ben opgaaenbe Solé Straater.
ban bsi b a ^ e Ceitigbeb tit at ^jætfae et etter anbet ®b r
af en gare, unbtob ban bet atbrig; mangen ©ang frelfte batt
en lille gugi fra £>egen, og befriebe et Sam eller et Äib fra

Uloenø etter Soêfenê Äloer. Som ban nu engang fab oppe
i et Sræ i en tpf Sfo», faae ban en titte »æ»er Stbefat
iffe langt fra fig. Seb en Seoægelje, fom ban uoitfaartig
gjorbe, ble» ben bange, og »itbe fbringe ooer i et anbet

fprang for fort, og fatbt fra en betpbelig -ftøibe
forben, bttor ben ble» tiggenbe uben at røre
ftg. 3 famme Øieblif faae 3 n bur en ftor giftig Slange
nærme ftg for at gjore bet titte »ærgelefe 3)pr 61 fit Sptte.
hurtig fieg ban neb, tog bet titte S)pr i fine Strme og
ftpnbte ftg ben til ïræet, b»or b a » »arjomt fatte bet paa
en ©reen. SDten ben forbittrebe Slange, fom forfulgte barn,
inbbentebe barn og beb barn i Senet, inben ban funbe naae
Sræ,

men

neb paa

5

66
til Sræet. ©trap begpnbte panå 23cen at (»ulme op,
og bet oarebe itte længe, for SBitfningevne af ©iften «are
fpnlige oßer pané pcle ßegeme. <£>an feite ft g mat og f«ag,
blegnebe og fegnebe om, og trocbe, at pané ftbjte $ime »at
fommen. ©om ban laa ber, ble« pan forbaofet oeb at pore
en menneffelig Otojt fra ïrœet.
£an faae op, og ble« ba
paa ben famme ©teen, poor b an
fat Slbefatten, en
heilig itoinbe üaer, fom tiltalte barn faalebeø : „Jnbur, bet
bebreoer mig inberlig, at bin ©obpeb for mig ffal »cere
Starfagen til bin $)ob; tpi bu maa »ibe, at bet »ar mig,
ben mægtige gee 'Jterejinba, fom bu fom til £jælp. 3«8
er nobt til at
tilbringe nogle $>age p»ert Siar unber et eller
anbet ®pté ©fiffelfe, og tbag paobe jeg paataget mig en
Slbefaté. ©fjonbt jeg iffe er bobelig, »ilbe jeg bog alligeoel
ba»e felt alle $)ebenê Otæbéler og Äoaler »eb ©langené
33ib, poié bu iffe faa meblibenbe »ar fotnmen mig til £jælp.
2>et ftaaer iffe i min OJÎagt at af»enbe ©iftenø forbær»elige
feiger, men jeg fan ftffre big Opfplbelfen af etpüert ©nffe,
bu maatte paüe tneb £enjpn til bin tilfommenbe ffUabé i
ben îiloærelfe, fom bu iler tntebe. ïal, inben bet er for
filbe, og gi» mig Seiligpeb til at »ife big min Safnemme

pen

ligpeb." „©tore fßerejinba!" foarebe 3mbur, „ba bu faa
naabig »il gjengjælbe mig benne ïjenejle, faa beber jeg big,
at jeg paa mitte IBanbringer fra bet ene Segeme o»er i bet
anbet maa bepolbe ett fornuftig ©jæl tilligemeb
(grinbringen
om alt, poab ber pænbeé
mig, og at jeg, faafnart 2)eben
forbrioer mig fra et Cegente, maa befjæle et anbet, font et
i fine ftræfterø og ©»tteré fulbe SBlomfter, faa at
jeg bli»er
fri for at gjennemgaae Sarttbommenë (»age og pjælpelofe
Sliber."
„®it Ørtffe er big tilftaaet," foarebe ÿeen, og
breb en ©reen af, fom pun aanbebe paa og herefter faftebe
neb til pant, ibet pun bob pant at
tage ben i jpaanben.
®et gjotbe pan, og i fatnme SMeblif bobe pan.
|>an befanbt ft g nu i en gron 2)al ».eb ©rebben af en
ftarSæf, p»ot pan græéfebe iblanbt en §lof Slntiloper. |>an
beunbrebe fin ftrlige ©fabning, fit glatte, fpættcbe ©finb
og fine blanfe, frumme #orn; pan braf af 23æffenø folige
Skrub, afgna»ebe bet faftige ©ræé og legebe tneb fine Äam
merater. ©aafnart ben minbfte ©toi lob bent atte, at en
fpjenbe nærmebe jig, fatte be affteb meb ©inbené ^urtigpcb
ub paa be untaabelige ©letter ber i
Sîærpeben, püor be uare
i ©it'ferpeb for enpoer $ate. 3nbut »ar
meget fornoiet o»er

67
ftrtc lette 03 hurtige Setœgeljer; inbaanbenbe Drfenenê ffarpe
Suft foer ban affteb i jiore og lange ©^rtng, fom om ban

iffe tœrbigebe forben at bevare ben met fine Rabber. ©aa
lebeê gif nogen îib tjen, inbtil en Siorgen ganfïe tiblig ben
bele £(orb bien ff'ræmmet op «et Cpben af îrompeter og
îrommer og bei« ©frig [va aile ©iber. Sllie (prang op og
leb forft tit fboire og faa til Senfire, men blete ôterait btetne
tilbage af betœbnebe ©farer, fom, b»ab man fnart opbagebe,
tar en beel #ær af 3oogere meb Sanbeté ftonge og ^anê bele
Sibel i ©pibjen, ber paa Dfterlænberneé Siis batbe famlet
ftg til et feftligt 3^Qtbe» v ti- Sin blet Ärebfen minbre og
minbre, og en Siæjtgbe af alleflagé Dpr fogte til SKibtpunftet
for at tære faa langt borte fom muligt fra garen, ber fra
alle ©iber rpffebe nærmere, jægerne tare nu tourne faa nær,
at be funbe naae Silbtet meb bereé fÇile, og gprften og
banb fioffolf ffob paa be ængftebe Dpr, fom t bereø gor
tirring lob frem og tilbage. (Sn ftor IDlængbe blet beelé
brœbt beelé jaaret. Jnbur, tiUigemcb bem af bans Samme
rater, fom enbnu tare ilite, befluttebe at tote et tappert
Slngreb mob ben Deel af Ärebfen, fom jpnteé ftageft befat.
SOiange omfom teb bette gorføg, men nogle faa, fom (prang
oter -Öotebet paa Jægerne, flap Ipffelig bort; imellem biéfe
tat Jnbur.
SOÏen, ba ban nu ilebe ben oter ©letten, glab
otet fit -fpelb og fit Stob, blet ban inbbentet af en gjenbe,
Det tar en galf, fom en Jæger
ber tar enbnu burtigere.

batbe fluppet lob, og fom nu Ipnfnar forfulgte be glpg
tenbe; ben flog neb paa Jnburê fpoteb, og boffebe efter
bans Dine meb fit Slæb, ibet ben flog boni i Slnfigtet meb
fine Singer, gorffræffet og næfien blinb fom Jnbur bort
fra ben rette Sei, og i ©tebet for at lobe lige ub, benbte
ban om og lob lige mob Jægerne. Sn af btbfe, fom bon
fom forbi, faarebe bom i ©iben meb fit 5laftefppb. f?an
blet teb at lobe, men fegnebe fnart til Jorben, og Jæger
nes £ug og ©tif gjorbe fnart ©nbe paa bonb 8it.
Da Dobbfampen tar forbi, befanbt Jnbur fig til fin
©læbe og gorunbring ftætenbe btit oppe i Suften fom en
Silbgaaø mellem en glof anbre Silbgæs paa bibfeb aarlige
Sanbring til ffMoregnene. Steb ftor gorneielfe betægebe
ban fig fremab paa fine lette Singer gjennem bet umaabe
lige Suftbat, og faae neben unber fig tibtubfirafte tégne af
Jorben i en beftanbig Slftejling af ©letter, Sjerge, glober,
©oer og ©fote. Seb Sattenf grembrub balebe gloffen neb
5®

ri

68
paa Soffit- og

fegte ft g gobe paa kornmarferne; men »eb
fig atter paa Seien, orbnebe i en filebannet
Sfare meb en erfaren Snforer i Spibfen.
3 mange Øage
fortfatte be bereé Seife, og floi t>en o»er Sanbe, beboebe af
forff'jellige Sationer, inbtil be enbelig !om til ben norbligfte
Øecl af Öaplanb, f)»or be nebiob ftg i en fior Siofefø, fulb
af ftobeuopebe Øer, og paa alle Siber omgioen af morte
©ran» og Sirfeffooe. 3 fulbfommen Sifferpeb for Sienne»
ffer og farlige Øpr lagbe be tyer bereé SEg, ttbrugebe bem
og opfobte tyer bercé ubflæffebe Unger, fom fanbt rigelig
Særing i 3nfefter og Sanb»krpbbpr, ber i ifor Øtierflobig»
f>eb fanbteé paa bette inbeftuttebe Steb. Sieb ftor got
noielfe preoebe 3"bur ftn gærbigfieb i at ftyüe, foemme og
gaae tilbunbé, ibet ban feilebe runbt omfring be fmaa Øer,
beføgtc ettfjoer Sugt i (Soen og be bpbeftc Sffroge i be tætte
Sfoüe. £er faae pan meb gorunbring, at Solen iffe gif op
og net), men berimob tilbagelagbe fit fiele krebéløb ooenfor
•fiorijonten, og faalebeå ffjcrnfebe gorben en uafbrubt Øag.
4>er traf fjan fammen meb utallige Srter gugie af famme
Slægt fom pan, men forffjellige i Segentébannelfe, i gjæbreneé
garoe og i Stemme; men alle tilbragte be îiben per paa
famme Siaabe, og fanbt rigeligSæring og et fîffertîiljïugtéfteb
for bem fel» og bcreé fpæbe Unger. Øen fiele So »ar bebæf»
fet af biéfe guglefuærnte, fom fnart morebe
ftg meb at fiffe,
fnart meb at jage; ©gnen runbt omfring gjenlob af bereé
poie Sfrig; Øerne »are fulbe af bereé Seber, og af biéfe
»rimlebe bereé ^)ngel uophørlig frem og »raltebe neb til
Sanbet for at labe
ftg gpnge paa beté Øoerflabe. ©ngang
fiaube gnbur af Spégjerrigpeb labet ftg forlebe til at be»
gi»e fig langt bort fra fine kammerater til Soetté ffo»»
beoojebe Srebber. -fjer baobe pan nær maattet bobe meb
8i»et for ftn Uforftgtigpeb; tpi en Sæ», font laa paa 2uur
mellem Sujfene, (prang loé paa fjant, og bet »ar meb Søb
og næppe, at bet »eb en kraftanflrængelfe Ipf’febeé 3 n
bur at flippe bort fra ben, bog iffe uben at niifte en ftor
Siængbe gjæbre.
Øa nu Sommeren fnart »ar tilenbe, begpnbte be per
forfantlebe Sanbfugle at bvpbe op ; baglig flo'i ftove gloffe
bort imob Spben for at tilbringe Sinteren unber
Rimmel»
egne, f)»or Sanbette albrig bli»e faa folbe, at be ere ube»
boelige for be»ingebe Sfabninger. Øe Silbgæé, poortilg'15
bur Çorte, brog meb bereé
Unger i lange Øagéreifer f)cn»
Øaggrp bega»

be

5

69
otter

©tterrig, Øfierføen, $olen

og

ïprfiet

til Stile‘91 fint,

Dîeifer ÿ>aa be berømte ©letter tteb Hapfleré
93rebber, en befjenbt ©amlingêplabê for biéfe gugie lige
fiben £omeré 2ib, fom feltt i nogle fmuffe 93eré t)ar beffrettet
og enbte bercé

be

forffjetlige SSanbfngleé Dppolb og Siö paa bette bereé
£)nblingéfteb). j?er fom be fnart til Hrcefter efter ben
anftrengenbe ffteife, og lettebe i grpb og ©læbe i bet pn
btge Hlima til 23interené Homme, ©fjenbt benne 9larëtib
ber er meget milb, »ar ber bog trang îib paa Seonetø»
mibier for bem, og be ttare berfor nebte til at fege inb
paa bet bprfebe Sanb i Dtabolaoet for at tøente ftg gøbe.
3>a be nu f)cr pattbe anrettet ftor ©fabe paa en Jpttebemarf,
opjîiüebe ©iermanben et 9îet paa fin 3orb. 3 bette Diet
»ar 3nbur tilligemeb flere af fjanø Hammerater faa upelbig
at blitte fangen.
SDtan ffaanebe bem iffe, men tog bem,
ben ene efter ben anben, og fnceffebe Ralfen paa bem.
3nbur mcerfebe iffe ftraj til ben goranbring, ber foregif
meb pam, ibet ban ble» forttanblet til et IDiurmelbpr, fom
palttt fooenbe i et ■ful unber en 23uff. ®a Hinteren ttar
meget ftreng i bette Sanb, ttaagnebe pan iffe i be forfte
Uger; men, ba bet begpnbte at toe, og ©olené ©traaler fif
Hraft til at gjennemtrccnge forben, begpnbte ban at rore ftg,
ftrafte fine Semmer, aabnebe ftne £5ine, og ba ban iffe »ibfte,
b»or ban ttar, ftøbte ban til et anbet HJhtrnnibpr, fom laa
»eb ©iben af barn.
S)a ban battbe faaet bette rigtig »aa
gent, og be begge »are fultne, lob ban ftg fore til et lUîaga»
fin af kobber og Slgern, p»or be gjorbe et herligt SDiaaltib.
©traj efter lagbe be ftg atter til at fotte. ©a nu benne
ïïtibbagêluur paobe »året nogle Sbage, ttaagnebe be atter;
be inbtog berpaa et OWaaltib, og »ottebe herefter at frattle
op til UJtunbingen af bereø £ul, "pttor be, efterat batte robet
laa

5

)

.Scrmtterne ruffet i SDîarfett,
Siet fom naat talrige ©taver af alffené besingebe Sugle,
93æte ftg Svaner og @æ« eller og langpalfebe ©saner,
Cser ben ajtjfe ©ums omfring jtawfhio«’ Santé
Sfagre meb flaftsvenbe Singer fnart bit fnart bit, og om Slobbreb
©ætte ftg tteb meb et ©feig, faa »ibt oser .paset bet gjalber,
©aalete« jirømmeb i ©farer, te frem fra ©netter og Seite
Sil ben ©famanbrijte ©lette; ta bunbrebe Sorten meb rcebfomt
®røn ttnber ttæmserne« Siet og (Sangerne« ftampenbe |>ootrtn.
©amtlige jiob be nu bet baa ben blontmebe Sug seb ©fantanbro«
Suitnboii«, fom Slomfter og £ 0 » frembaret om Saaren.
—

—

—

—

—

—

—

70

noget oiéfent Orocè og 8oo tiljibe, fmuttebe ub i ben frie
8uft. ©fterat be baobe fpabferet libt frem og tilbage i ©o
ten, beggnbte be at frgfe, jïgnbte fig berfor neb igjen og lut
febe gobt for 3nbgangen. ©a Seiret atter bleo tolbt, lagbe
be fig paa np til at fooe, og foo faa længe, inbtil goraaret
atter baobe inbfunbet fig; nu baagnebe be for Slloor, og gjorbe
baglig lange Ubflugterf ©a bercé Sinterforraab oar fortœret,
maatte be i nogen ïib tage tiltalte meb fmal kofi, ibet
be oare nobtc til at graoe efter Dîobber og îrofler. ïïîen,
alttom Slarétiben rpffebe frem, bleu koften ogfaa bebre. ©e
bpggebe fig en Dîebe oeb geben af et $ræ, b^or be opfobte
bereé Unger. Slibrig fjernebe be jig langt bort fra ïrœct,
flattrebe beller iffe og paa beté boie ©rene, men tilbragte
en flor ©eel af ©ben meb at fooe, felo i ben fmuffejie
©ommertib. ©a hoften fom, fif be meget traolt meb at
famle Sîobber, Slgern og anbre boarbe og tone grugter,
fom falbt neb fra ©œerne. ©téfe gjemte be i bereé unoer
jorbiffe gorraabéfamre. ©a 3 "bur en 2) a g oar meget iorig
beffjæftiget bermeb, bleo ban i nogen Slfftanb fra fin So»
lig fangen af en Silbt'at, fom, efter at Ijatte piiitt barn i
nogen ©b, meb et ©tag gjorbe ©nbe paa bané Sibelfer.
gra et af be minbfte og meeji oærgelofe ©gr faae 3"
bur fig berpaa forbanblet til en majeftoctif! ©lefant, og be»
fanbt jig i en prægtig ©foo paa ©en ©colon. ©toit af fut
Opflytning i ©fabningené førfte Âlaêfer ffreb ban frem meb
felobeoibji Særbigbeb, og betragtebe meb felotilfrebé Seuit»
bring fin egen og fine kammerateri ©fiffelje tiUigemeb ben
rige Omgioelfe af eoiggrønne ïrœer, fom loftebe bercé boie
krone mob ©fgerne og fglbte Suften meb bereé SBellugt.
$er oanfebe ben gigantiffe <f)jorb omfring og leocbe af
grønne ©rene, fom be afreo meb bereé Snabler;'i SDÏibbagé»
beben babcbe be jig i be bgbe {glober, og om Statten b"i
lebe be jig bgbt inbe i ©foøen, læncnbe jig op til be ubpte
©æftammer. ©et oarebe længe, inben ber mobte 3ttbur
noget, font futtbe bringe bant til at toiole om bané ©if»
ferpeb. SSÎen, ba ban en ©ag oar trængt inb i en meget
foroiflet og fammenoojet Sgfning i ©foocn, opbagebe ba"unber bet grønne ©fjûl, en glubenbe ©ger, boié Oine lg»
nebe af gorbittrelfe og IRaferi. ©fjonbt
©geren oar en af
be ftorfte af fin Sirt, oar bené krop bog fuit lille i ©am»
menligning meb ©lefantené, b"i3 ene gob (gnteé at oære
tilftræffeltg til at fnufe ben unber fin SBægt; men bog fif
s

s

71

2lnfalb af ©frœf, ba îigeren meb fit »übe og
SUE
ubfiobte et frygteligt f>yl og oifte fine ffarpe
grumme
Scenber.
fif imiblertib iffe £ib til at anftille oibere
Setragtning, tbi faafnart t>an gjorbe et ©fribt fremab, (prang
tigeren meb et frygteligt fjyl imob barn, og fogte at
naae bané oploftebe ©nabet.
3nbur oar faa bef>cenbig at
en af fine flore #jornetænber, og faftebe
ben
meb
imob
tage
ben, ibet ban opbob alle fine Ärcefter, langt bort. îigeren
bteo tigefoin libt forbaofet »eb fit galb, men fnart fom ben
til fig felo igfen og fornyebe Slngrebet meb forboblet Dîa»
feri. 3nbur faftebe ben ogfaa benne ©ang, og enbnu trebie

3nbur

et

©ang tilbage, b»»t'paa îigeren »enbte om og meb et langt
©pring fatte inb i ©fouené ïyfning. 3nbur gif tilbage
til fine kammerater, noget ffuffei i ben îilltb, ban baobe
fat til fin ©torrelfe og ©tyrfe, fom bog iffe baobe funnet
fiffre barn for faa farligt et Slngreb.
ftort efter oar 3nbur meb ben oorige glof paa et îog
til nogle Siaiémarfer, fom laae noget borte fra ©fooen. SDe
anrettebe b« flor ©bclccggelfe, ibet be afaab en 3)eel, men
nebtrampebe enbnu langt mere. Enbelig fom golf til, fom
oare bleone opmeerffomme »eb îummelen, og jog bem, unber
boie ©frig og meb bluéfenbe Sranbe, tilbage inb i ©fooen.
£ermeb lob be fig bog iffe noie, men befluttebe at labe
Elefanterne bobe for ben ©fabe, be baobe anrettet, oeb_ at
fange nogle af bem. 3 benne £enfïgt omgao be en ftor
SßlabS imellem ïrœerne meb ©tolper og Sßaüe, fom enbte
i en ©ang, ber bleo fmaliere og fmaliere, og iilfibft faa
fmal, at ber fun oar Slabé til een Elefant. £>enne ©ang
oar afbeelt i flere SRum, af b»ilfe etboert oar afluffet oeb
en flor og fooer ïoeerbjeelfe, fom man funbe labe gaae op
$)erpaa affenbte be nogle tamme £unElefanter,
og neb.
fom oare afrettebe bertil, og fom ffulbe ncerme fig ben »ilbe
glot og forlofte f>anElefanterne til at folge efter bem inb
i Slftuffet. 3»bur oar en af be forfte, fom lob fig bebrage
af biéfe ftunftgreb; ubetcenfjom fulgte ban efter meb nogle
anbre, og naaebe omfiber gnbgangen til ben fmallefte î>eel.
■fier jtanbfebe be et ©ieblif, raaboilbe, om be ogfaa ffulbe
oeb
gaae længere frem. Sien, ba #un»Elefanterne blcoc
at gaae, og oeb bereé ©frig inbbob bem til at gaae oibere,
oooebe be tilfibfl at folge bag efter. $a et tilftræffeligt
îlntal oar fommet inb i ben fmalle ©ang, bleue ïoær»
bjcelferne neblabte af golf, fom »ate opjtillcbe i benne $en

72

ftgt,

og Elefanterne »are faalebeø gaaebe i en fjcelbe. Saa
be metvfebe bette, bleoe be vafenbe, og oilbe nu bruge
alle bereø Kræfter for at fertte ftg i $rtyeb; men jægerne,
fom ftob ubenfor, faftebe Snarer ooer bem, banbt bem
meb Sænfer og ftærte Oteb faft til SBjctlferne
begge
Sibcr, og tyolbt bem faalebeø uben gobe og Soon i tve
©age. Ubmattebe af Sult og Olnjtrengelfe jtynteø be nu
at »ære bleone noget tammere. ©e bleoe bertyaa forte ub,
een efter een, og enftyer af bem ble» bunben faft til to
ftore tamme Elefanter, fom t)a»be Styrere tyaa bereø Otyg,
og faalebeø lob be ftg uben fDtobftanb fore bort fom gan
ger. ©e bleoe fatte i færflilte Stalbc, og »eb tyaøfenbe
©reøfur fulbtommen tæmmebe og afrettebe.
3ffe lang $ib efter ble»
tiUigemeb fem anbte
fenbt o»er til 3nbien »g ber folgt til en af Sanbetø gtyrjter.
tyan ble» nu afrettet til al ben ïjenefte og alt bet Oirbeibe,
fom Elefanterne tyer brugeø til. tyan maatte faalebeø bære
etSlagø Sæbe eller îelttyaa Ottyggen, fyoorunber t)anø tyene
fab, træffe kanoner, Sfibe eller anbre ftore Styrber, fnæle
og reife ftg efter 33efaling, boie Knæ for ftit tyerre, og ub
fore alle be 33e»ægelfer og Stillinger, fom man befalebe barn.
Saalebeø le»ebe tyan I nogen $ib, fif rigelig Çobe og mange
Kfærtegn, ble» »eb tyoititelige Ceiligtyeber bebæffet meb foft
bare Sætytyer og anbre Oßrtybelfer, og btbrog faalebeø til at
fotyerlige ben øftevlanbffe Kongeoœrbigtyeb. SDÎen omftber
ubbrob ber en Krig, og nu ffulbe fjttbur otytræbe tyaa en
nty Sfuetylabø. Efter en nty ©reøjur ble» tyan tiUigemeb
flere af fine Kammerater tagen meb i Krigen. 9tu bar tyan
iftebetfor bet foftbare Silfetelt et ïrætaarn tyaa Ottyggen, tyoori
ber befanbt ftg nogle Solbater meb en lille Kanon. Snart
fif man £Me tyaa gjenben, og begge partier orbnebe ftg
til Slag.
»g tyané Kammerater bleoe breone frem af
bereø Styrere, og forunbrebeø iffe libet ooer ben
ntye Scene,
font tyer aabnebe ftg for bem, og fom fireb faa meget mob
bereø tyele Otatur og Eemtyt.
Snart »ar alt inbbtytlet i
Otog og flamme. Elefanterne gif frem i Stormffribt, in
gen funbe tyolbe Staub, alle ftygtebe for bem, inbtil bereø
tyeftige Oingreb ble» ftanbfct af et Satteri, font lob fine
Kugler ftyille tyaa bem. Elefanternes ftore Segemer »are et
tytytyerligt OOiaal for Kuglerne; nogle af bem ble»e bræbte,
anbre faarebe.
En Kugle traf Snbur tyaa en af be ftove
tyjørnctænbcr; benne ftyrang itu. Otafenbe af Smerte og

jnart

/s

73

tilbage tjen oüer
nebtrampebe pan
goroirring. 35a
3nburø Staver, fom iffe længer paobe pam i fin Stagt,
faae, at pan fun bragte Utpffe og gorbœroelfe oocr fit
©fræf oenbte pan om og lob i fulb gart
Sletten inb i et 3nfanteri9legiment. f?er
pele ©elebber og bragte alt i Uovben og

eget $arti, fatte pan fit ffarpe ©ppb paa Staffen af pam
og ftobte til af al Slagt, faa at bet gif^gjennem 9ipg
maroen paa pam.
2>nbur jiprtebe bob til forben.
93eb ben næfie goranbring, fom foregif meb pam, fanbt
jgnbur jig til fin ftore gorunbring i et enbnu fiorre Segeme
enb en Slefanté. £an oar nu en uppre £oatfiff, fom tum
lebe jig i be norblige Sanbe. Staar pan per ffob jig frem,
bannebe ©laget af patte Jpale Stalftromme i Dpbet. Staat
pan aabnebe fit uppre ©ab, flob t>ele ©tromme af bet falte
Sanb inb, fom t>an, naar pan fom of) f>aa Doerflaben,
jproitebe fom et brufenbe Sanbjpring poit op i Suften, og
fom plabffenbe ftprtebe neb fom et oælbigt Sanbfaib. •på»

intet i ©ammenligning meb pam.
flugte pan f>ele ©farer af be rninbre; be
ftorre ffpnbte fig purtig af Seien for pam. „Stu," ubbrob
pan, „oeeb jeg ba, at om enbog anbre garer funne true mig,
faa ter bog intet Dpr fornærme mig; tf)i t>oilfen ©fabning
tor oel binbe an meb mig, eller maale jig meb mig i ©tprfe?"
■£)an paobe næppe fagt bette, for ban fif Die paa en giff,
fom iffe paobe en gjerbebeel af pané ©torrelfe, og fom
foommebe i Siærpeben af ^am og oifte fine ffarpe îœnber.
Det oar en #ai, fom foer lige lo® paa gnbur, beb ftg faft,
og fatte fine ïænber inb i pané Äjob. jgnbur brolebe af
©merte, pibjïebe ©oen tit ©fum meb fin f?ale, men funbe
iffe naae eller afrpfte fin grumme gjenbe. £>an tumlebe og
boltrebe fig, fiaf tilbunbé og fteg op paa Doerflaben, og
brugte alle be kræfter, fom pan for ^aobe oæret faa fiolt
af; men alt forgjœoe®. îilfibft gao $aien ©lip og joom
mebe bort fra gnbur, fom iffe følte fig libet pbmpget oeb
benne $ænbelfe. Dette oar bog [nart glemt, og gnbur
fanbt ftg meget Ipffelig og tilfrebø i fin npe îilfianb; bon
gjennemftreifebe Dceanetø uppre Sanbe; fnart ffob pan neb
paa $aoete Sunb, fnart foer pan op til bete Doerflabe,
legenbe og tumlenbe ftg i plumpe Suftfpring meb be anbre
#øaler. Stu oalgte pan ftg en Stage og brog fpbpaa, poot
pan bleo glæbet oeb to Unger, fom pan oar meget inb
tagen af. Da bet bleo ©omnier, fom pan ppppigere op paa

oete anbre Seboere oare

Uben at oibe bet

74

Dberfïaben, bbor ban for at foie fig laa ganfïe ubeboegelig
meb en flor deel af fit ubpre ßegeme oben ober Sanbct.
da ban jaalebeê en dag laa i en bpb ©obn, bleb f>an
boeffet af et ffarpt Snftrument, fom trængte bpbt inb i

Otv^ggen
tigbcb,

paa bam. ©traj foer ban affteb meb Cpnetê #ur»
og ba ban enbnu altib folte ©tiffet af bet fîaroe
Saaben, ftaf ban tilbunbê og fegte neb til be bpbefte
©teber, bnor ban bleb, inbtil Siangel paa Cuft nebte bam
til at fege op til Dberfïaben. £er bleb en anben #arpun
taftet i bam, og atter flpgtebe ban for fine ufjenbte $jen»
ber, men maatte efter en fort ïib igjen op, meget affrceftet
beb bet ftore îab af Slob, fom ftprtebe ub i ©tremme
og
farbebe Sanbet langé banê Sei. #an fif bet ene ©aar
efter bet anbet, og fnart breb ban nœften beb op paa San
bet.
Su bleb 8inen, fom bar gjort fajt i ben ferjte #ar
pun, batet inb, og ben ubpre ftore ©fabning laa fom et
bcrrgcleft Sptte beb ©iben af ©fibet, bbor ben bleb fulb
fommen brcobt og berpaa bugget i ©tpffer.
dette ftore Segemé ©jcol fit bernccjt en meget minbve
Solig, ba 3nbur bleb forbanblet til en Si, fom tilligemeb
en ftor
ïïîorngbe unge kammerater, ber af bereé ©lcrgtninge
bare forbreone fra Huben,
b^or ber iffe bar fftlabê til bem,
babbe begibet fig paa Seifen for at fege et npt gcrbrelanb.
de floi runbt omfring, inbtil
dronningen, fom lebebe aile
bereê Sebægelfer, fatte fig paa en ©reen af et
bbit dræ.
Ufortebet fatte be jig i en Hlpnge runbt om ^enbe og ban»
nebe en ftor merf Hlafe, fom
bang neb fra ©renen, da
fatte en Sîanb en ©tige op til dræet, jteg op beri meb en
Sifnbe og fif alle Sierne inb i ben. da'be bare fomne til
Soligbeb i bereê npe Solig, fatte man ben paa et ©tabe
i £aben i Dîaeffe meb be obrige Sifuber,
og Sierne bave
nu oberlabte til
fig felb. £ber OSorgen beb ©olene Opgang,
naar Seiret bar jmuft, floi ben
fterfte deel af bem ub, og
fbæoebe ober fbaoen og Sabomarferne for at føge efter friffe
og buftenbc Slomfter. $®rft inbfamlebe be en flœbrig Sïasfe,
boormeb be obertra! bet 3'nbbenbige af bercé $uué. dev
paa tilberebte be Soj, og begpnbte at bpgge bereé Seller,
et Srbeibe, fom be ubforte meb ben
fterfîe Seiagtig|eb og
Hunftfœrbigbeb, ffjonbt bet bar bercé forfte Srbeibe, og be
iffe baobe nogen Scrremefîer. da biéfe bare
fœrbige, blebe
nogle af bem fplbte meb honning, fom Sierne babbe inbfamlet
af Slomfterneë buftenbe Sægere. ©aafnart be babbe fplbt

/

75

(Setterne, luffebe be for bem meb et ßaag af tt>nbt Soj. 3
anbre (Seller lagbe Sibronningen fine mg, af fymlfe ben
npe ?)ngel bet fetgenbe 2Iar jtulbe tomme frem. ©et oar

jmutt Spn at fee, boorlebel bilfe fffnjefter paa en fol
©ag mplrebe frem af Huben for at flt>»e til berel 2lr
beibe, mebenø ligefaa mange tom ubettfra til Hubenl 3nb
gang, meb gule Sojfugter unber Seltene, eller futbe af
honning, fom be meb "bereé Snabler liaobe inbfuget for
atter at gioe ben fra ftg i Hubenø Seller. 3n^ ur feite ftg
meget tilfrebø oeb bette nyttige og Oirffomme ßio; ban oar
altib en af be forfte, fom om borgenen fto i ub, og en af
be fïbfîe, fom om Giftenen oenbte fijem.
©e regnfnlbe og
taagebe ©age bleoe be fyjemme, og fpølebe ba meb §ulb
et

flår

enbelfen af berel Selier eller anbet noboenbigt Slrbeibe
inben ©ore.
3Wob Slutningen af Sfteraaret tjaobe Sierne fplbt
berel Huber meb
©er oar nu intet mere at
befiille i bet $rie, og be bleoe berfor inbe, og tilbragte ben
mefte 2ib meb at fooe. ©e aab libt af bercé $orraab,
men tog meget fpariomt bertil.
2llle bercé Sîaaltiber bleoe
bolbte offentlig, og ingen enfelt Si tjaobe noget at ftge
ooer bet fcelleø gorraab. fßaa ben Sib tom Hubernel Sier
og loftebe paa entioer af bem, for af bereé ïpngbe at
flutte, om be oare fulbe af honning eller ei. ©en Hube,
boori 3nbur Oar, bleo anfeet for en af be tungefte, og
man befluttebe at tage, f>oab ben inbefiolbt.
©erfor tog
man en folb Slftcn, ba nceften alle Sierne oare falbne r
Soon, Huben, og fatte ben ooer et #ul i
f)Oori
man taflebe Sooolftiffer, fom man toenbte 3fb i.
Soool
bamsen (teg op i Huben, foalte ben ftorfte ©eel af Sierne
og bebooebe be oorige, faa at be alle falbt neb fra Soj
tagerne. 3obut oar blanbt be bebe.
9tu leoebe ban atter op fom en ung Hanin, ber op
fobteø i en Haningaarb. ©enne oar ligefom en folterig Sp;
ooeralt oar ben ubt>ulet til Haninboliger, fom git bpbt neb
unber forben, og enpoer af bem oar beboet af een eller
flere familier. Dm Slftenen oar bele Den behæftet af en
ftor Stoengbe Hanincr, gamle og unge; nogle fpifte, anbre
boppebe omfring, forfolgenbe binanben unber ooergioen ßeg.
Seb ben minbfte Stei ftpnbte be ftg neb i be nærmefte
.fpuller, fyoor be ftraj Oare i Siffet'beb for bereé gjenber,
fom enten iffe funbe følge efter bem, eller, ^toié be funbe bet,

honning,

76

bog atligeoet maatte opgioe
utallige Sete og fortoiflebe
gorbinbelfe meb pinanben.
i bette ftffre og fetft’abelige

jagten, ba bo foer toi Ib i be
©ange, fom inbbçrbeê fiob i
gnbur fanbt megen gornøielfe
Sito; ban »algte ftg

en

Sîage,

talrigt Sffom. Sbffillige af
biéfe fmaa Äaninunger, fom ifte tog ftg no! i 2lgt, blette
et Sptte for Ärager og ftøge, fom altib fttættebe otter
üantngaarben, eller for Jfatte, Scetoe og anbre toilbe 7)pr,
font brugte alle mulige Oiamfer og Äunftgreb for at otter
rumpie bem, naar be" fjernebe ftg fra bereé puller, gnbur
toar felo abfïtUige ©ange i gare.
©aalebeê «ar ban en
nær
bienen
en
lille
af
ftunb, ber »ar afrettet
gang
fangen
til at tage kaniner; ben lob en lang Stb ombring,
og lob,
fom om ben flet iffe bffbmrebe ftg om kaninerne, inbtil
og bien fnart

ben fom bem
iblanbt bem.

af

en

gager,

gaber

til et

nof, og ba paa een ©ang foer mibt inb
©n anben ©ang fif ban nogle ftagl i ßittet
font laa paa Suur bag et ftegn, ber fiobte

ncer

op tit ftaningaarben.
®a Sntallet af kaninerne »ar meget ftort, og en firettg
Sinter inb traf, p»or &£ flejfe planter gif ub eller blette
begraone unber ben bpbe ©nee, leb be ftor Søb, ja mange
af bem omfom af ©ult. ®er bleto faftet enbeel Soer og
noget ftø til bem, fom frelfte ben ftørfie S)eel. Seb got
aareté Äomrne toaagttebe ogfaa berets ©fcebe og ©pøg paa
np. gnbur bleto atter gaber til et npt Sffom. Sten nu
flog berets îime. î)a be en Sat i berets trpgge ©ø»n for
fiptrebeé toeb Sngrebet af en Scefel, og i ftor ftaft ilebe til
Ubgangen for at flippe bort, bletoe be alle fangne i Set,

toare fatte for bereé ftuller,
gnbur tilligemeb alle be
anbre bleto brccbt toeb et ©lag i Saften og fenbt til ben
namnefte Sp for ber at fcclgeé.
ftanô n ce fte gortoanbling »ar til en ung Sulbibcr, ber
bleto opføbt paa en
gorpagtergaarb. 3)a pan toar fulbtoojen,
bleto pan fenbt fom en gorcering til en Sanbmanb i Seer
peben, fom ønffebe en tro og aatoaagen ftunb til at paéfe paa
fit ftuuts og ftne ftjorbe. gnbur pang toeb ftn fterre og pané

font

pele gamilie og gato mange 93e»ifer" paa et gobt og æbelt
©empt. ©lubff jom et »übt ®pr, naar patt troebe ftne
SennetP f^erfott eller ©ienbom i gare, »ar ban til anbre
ïiber from fom et Cant, og fanbt jig taalmobig i enpoer
©lagé Sepanbling af bem, pan funbe libe. ftan fanbt ftg
i, at ftufeté Sent traf og jleb i pam, reb paa pam, og tog

77

faa fyaarbt paa barn, fom be funbe, meb bercé fmaa #am
ber; gif bet tiljîbft for oibt, ^ttrebe ban fm SDÎiêfornoielfe
fun oeb at frturre ganffe fagte. $an oar meget oenlig mob
be anbre £unbe paa ©aarben, og ube jaac ban meb taoå
foragt neb paa be fmaa #unbeé uforffammebe SBjæffert. 2)og
tog ban, ba f)an engang oar blcoen tirret til bet pberfie
af en lille onbffabéfulb jooalp, fom ifte alene forfulgte barn
meb fur ©joen, men ogfaa fnappebe efter barn, fat paa ben
og gi! bort meb ben i SDÎunben; $olf, fom ftob og faae
berpaa, troebe, at bet oar ube meb ben lille #unb; men
morebe be ftg, ba be
f)Oor forunbrebeé be iffe, og
faae 3nbur gaae ben til en SSubbergrøft og bpppe ftn

gfenbe beri, uben ellers at gjore barn nogen ©fabe.
£>an fyaobe bog ofte mangen baarb ®pfi at ubpolbe.
$att pleiebe faalebeé paa Soroebagene at følge meb karlen
til 23pen, og bet oar ba fané forretning at paeSfe paa
Sognen, naar Karlen ftob af for at gjore fnbfjob i 33utif
ferne.
Seb benne Seiligfyeb pleiebe unbertiben fputtbene i
©aben at flaae ftg fammen og i forening at foretage et
Slngreb; nogle af bem gao ftg i gecrb meb 3nbur, mebenéS
anbre forføgte paa at fomme op i Sognen og feette ftg i
Seftbbelfe af alt, boab ber maatte fxnbeé af føbeoarer.
■£>er boobe 3nbnr Søb nof meb at forfoare fig og Saga
gen, og omenbffjonbt flere af be Slngribenbe, pnfelig til
rebte, t>t>lenbe tog flugten, maatte ban bog fccboanlig oeb
ftn ©jøen falbe Karlen til fjjcelp mob biéfe ububne ©erfter.
ïilfibjt oifie ban fît Sîob og ftn ïroffab paa ben ffjonnejte Sîaabe. 3) a bané fterre en Sitten ftlbe oar paaftjemoeien,
bleo pan, iffe langt fra ©aarben, ooerfalben af tre beoccb
nebe Sooere. 3nbur borte bans Otaab om $jcrlp, og ilebe
til bané Unbfcetning.
|)an greb ben ene af ©furfene i
©trüben, faftebe barn til forben, og fatte barn ub af ©tanb
til at foretage ftg noget. £ané $errc bnobe imiblertib meb
fin ©tof ooerget ftg mob be to anbre, faa gobt ban funbe,
men paobe faaet abffillige ©aar.
©n af bem tog nu en
fpifîol frem, og oar i Segreb meb at affpre ben paa barn,
ba 5nbur, fom paobe gjort bet af meb ftn $jenbe, i
famme ©ieblif fom til, fprang op og beb fjant i Sirmen,
faa ban tabte fÇifîolen. Renten tog ben op, og nu flpgtebe
bans Slngriber. Sîeb Siftolen i |>aanben ncermebe herren
ftg til ben trebie Søoer, fom 3«bur brobeê meb, og afffob
fßiftolen paa barn.
Kuglen gif gjettnem Oføoerené Sfrm

78

fsnbur, fom bleo bobelig faaret. #an
fegnebe om, men faobe ben ©læbe ot fee fin #erre fom
©îejter nf ©alptabfen. tjenerne fom nu tit og tog be faa«
rebe Otooere til $ art ge#er«n faftebe ftg neb oeb ©iben
af 3nbur, og fttrebe fin inberlige ©org ooer ben ulfffelige
•fjænbelfe, fom faobe gjort fam til ben uffylbige Slarfag
til ben troe fiunb« ©øb, ber faobe frelft fan« ßto.
3«
bur bobe fliffenbe ftn fferre« fjaanb. ©aa cebel en ©atur
ffulbe nu iffe længere boe i et ©trelegeme. 3nbur oaag«
nebe fom af en bt)b ©røm, og fanbt jig fom ©ramin
igjen i be lifffelige @gne, fan for E>at>be beboet. <£>er fort«
fatte fan fit tibligere forte Sio.
©rinbringen om fan«
©anbringer bar fam fjccr, og fan ooerleoerebe bem til
©fteroerbenen. 2lf en ©eretning berom er ben ouenftaaenbe
fortælling ubbragen.
og inb i ßibet faa

23.

^tjrbebrengen.

SIbba«, meb îtlnabnet ben ©tore, Äonge af ©erften,
b aa ^
faobe engang foroilbet ftg faa 3«St en "S 011
©jerg, foor en ffçrbebrcng oogtebe en flot faar; ©rengen
fab unber et ïrœ og btæfte faa fløite. ©tf«gjerrigfeb og
ben liflige ©ïelobi loffebe Äongen nærmere; drengene aabtie
Slnftgt befagebe fam; fan ffurgte fam om mangefaanbc
£ing, og be furtige og træffenbe ©oar, fom fan erfolbt af
bette ©aturen« ©arn, ber oar opøøjet meb fut £jorb, uben
minbfte Unberoiiôning, fatte Äongen i forunbring. #an
grublebe enbnu ferooer, ba fan« ©ejir nærmebe ftg. „Äom,
©ejir," raabte fan fam imobe, „og ftig mig, foab bu
fpne« om benne ©rcng." ©emiren traabte nærmere; Äon«
gen fortfatte fine ©førgémaal, og ©rengen bleu fam intet
©oar ffflbig. |>ané Uforfærbetfeb, fan« funbe ©ommefraft
og fan« aabne frimobtgfeb inbtog Äoitgen og Sejiren faa
meget, at fint befluttebe at tage fam meb ftg og labe fam
ofbrage, forat man funbe fee, foab ©aturen« ffjonne Sin«
læg otlbe blioe tit unber Äunfien« £aanb.
ßigefom en ©tarfblomft, ber af ©artneren tage« of af
fin tørre ©rttnb og fenplante« i en bebre forbbunb, inben
fort Hib ubuiber ftt ©æger og antager mere glimrenbe far«
Oer, faalebe« ubbannebe ogfaa ©rengen ftg efterfaanbett til
en 2©anb af ftore ©fber.
Äongen fattebe bagltg mere og
-

/

79
mere

©obt>eb for batn; t)cm gao ^am 9^at>net 211 i S eg,

gjorbe t>am tit ftn ooerfte Sfatmefter.
2lli Seg befab aüe be ®pber, fom tabe ft g forene:
bané Sæber oare utafîetige; fît (Smbebe beftprebe ban meb
$orftanb og ïroffab ; mob jVremmebe oifte ban ftg gaümitb
og t)øimobig; en^oer, fom bab tjam om noget, bebanblebe
ban tneb ^»ofligbeb, og uagtet ban oar Äongens ^)nbling,
opførte ban ftg bog jtebfe meb ben meeft beffebne ^bmpgbeb.
og

SCRen, t)Oab ber i <SærbeIest)eb ubmærfebe barn btanbt be per
fiffe boffolf, oar bané Uegennpttigbeb; tbi atbrig lob ban ftg
betate for fine îjenefter; b«nb gobe banblinger
ubfprang af
ben renefte Äilbe, af 2Ittraa efter at gaone fine Siebmen
nefïer. Og bog unbgif ban iffe, fïjonbt t>an befab alle
btéfe ®pber, at btioe bagoaffet af f)offrpbet, fom betragtebe
bané Op^oietfe meb temmelig Sîisunbelfe. ®et tagbe alle
baanbe Snarer for barn, og fogte at gjere £)am miStænft
bob Äongen. töten Scbacb 2fbbaê oar en gprfte af ffetbne
(igenffaber; b fl nb ftore ©fæl tunbe iffe nære nogen tao
Siistanfe, og 2tti SBegé 9tnfeetfe og SMigbeb bteoe ufor
ftprrebe, faalænge bané tjoimobige Seffptter leoebe.

Ulpffeligoiib bobe benne ftore Äonge, og Scbadt Sefi,
fulgte efter tjam, fpnteé at retfeerbiggfore Stationerne^
Älager ooer, at gobe^prfter maae boe ligefom anbre Sienneffer.
f)an oar i alle benfeenber bet tDtobfatte af bans forgænger ;
t)an oar mistroiff, grufom og gjerrig; Slobbubgpbelfe fpn
tes at oeberfoæge batn, tigefom eu $rif Sanb beu
Sørftige.
®n faaban b«te paobe 5ïliê Çjenber oentet paa,
og firap
tom bereS hemmelige Sîiéunbelfe atter tilfpne.
Oaglig frem
førte be Sagoaffelfer mob Sfatmefteren; i Segpnbelfen ag
tebe Äongen iffe berpaa, men fnart fpnteê en uoentet Se
gioenbeb at gjere bereé Seffplbninger til Sanbpeb.
Äongen forlangte nemlig at fee en toftbar Sabel, fom
ben tprfiffe Äeifer baobe ffjenfet Sebad) 2lbbas, og fom
nogle
af boffotfene omtalte. Sabelen oar iffe til at finbe, uagtet ben
Oar anført paa ben
gortegnelfe, font ben ftore 2lbbas baobc
efterlabt ftg; og bob Scbacb Seft opftob nu Sîibtanfe om,
ber

at

Sfattnefieren baobe fiuffet ben til Sibe. ®et oar netop
bette, fom2lliê gjenber onffebe; be forboblebe bereS Seffplb
ninger, og afmalebe baut fom ben oærfte Sebrager, „ban
bar bpgget mange b u fe, font bruges til beøfcerger for Qrem
mebe", fagbe be, „og ban bar meb ftor Se'fofining labet
opføre flere anbre offentlige Spgninger. ban

fom til

boffet

80
fom en nogen fjprbebreng, og bog beftbber patt nu utnaabe»
lige Otigbomme. fioorfra ffulbe pan »el lunne pa»e alle be
Äoftbarpeber, püormeb pané#uu3 er opfplbt, berfom pan iffe
beftjal bet fongelige ©fatfammer?" 3bet SUié jffenber faa»
lebeé anflagebe pam, traabte pan netop inb til Äongen, fom
meb et »vebt ©lif fagbe til pam: „Slli ©eg, bin Utroffab er
bleuen befjenbt; bu bar miftet bit (Smbebe, og jeg befaler
big at aflægge Üîegnffab inben fjorten 3)ageé fforlob." 5lli
tbi pan« ©amoittigpeb »ar reen;
©eg forfccrbebeé iffe
men pan betcenfte, p»or farligt bet »ilbe »ære, berfom ban
ooerlob fine ffjenber en Sib af fforten 3)age, ferenb l>an
beoifte ftn Uffplbigpcb. „fterre," fagbe ban, „mit Si» er i
bin fpaanb. jeg er berebt til at neblægge ©ogien til bet
fongelige ©fatfammer og be fbæberêtegn, fom bu par fïjen»
Jet mig, for bine jobber ibag eller imorgen, naar bu »il
gjore bin ©la»e [pffelig meb bin ©æroærelfe."
iDettne ©en »ar Äongen meget »elfommen; ban looebe
at opfplbe ben, og tog ftraj ben felgenbe $)ag ©fatfammeret
i ©iefpn. ©lt »ar i ben fulbfomnefte Drben, og 2lli ©eg
o»erbe»ifte barn om, at ©cpacp 21bba« fel», uben at bet »at
ble»en anfert paa pané ffortegnelfe, ba»be borttaget ben fa»»
—

nebe ©abel for at labe et anbet Älenobie prpbe meb î)ia»
manterne. Äongen f'unbe intet inböenbe berimob ; menlDîiê»
troen er uretfærbig og foler ftg frcenfet, naar ben feer ftg
fîuffet i fine falffc fformobninger. ■ftan ubtænfte et ©aaffub,
be
og lebfagebe ©fatmefieren til pan« 93olig for at fmbe
til
mange Äoftbarpeber, fom -ftoffolfene paube omtalt; men
enb
alt
»ar
anberlebe«,
ogfaa per
pané flore fyorunbring
ban ba»be tcenft ftg bet. ©impie ïapeter bebceffebe ©æggene,
©æreljerne »are blot forfpnebe meb bet allernebüenbigfte ©o»
ba»e, og ©eft maatte tilftaae for ftg fel», at en fœ»n ©orger»
manb boebe prægtigere enb pané Dîigcè ferfte ©fatmcfter.
£>an fïammebe ftg o»er faalcbeê anben (Sang at »ære bleoen
fîuffet, og »ilbe begioe ftg bort, ba en ■ftofmanb »ifte pant
»eb (Silben af (Salleriet en £>er, font »ar tilluffet meb to
ftærfe Jernffobber. Äongen gif nærmere og jpurgte 3lli ©eg,
p»ab pan gjenite bag jaa flore Saafe og ©fobber? 2lli ©eg

jpnteé o»erraf!et; patt robmebe, men fattebe ftg purtigt og
fagbe: „fterre! 3 bette ©ærelfe gjemnter jeg bet Âjærefte,
fom jeg par i benne ©erben, min janbe ©ienbom. 2llt, poab
bu par feet i bette #uuê, tilporer Äottgen, mindern; p»ab

I

81
bet

er

i bette

Soerelfe,

er

mit;

men

t>eb, og jeg beber big, at bu iffe oil
©en miètroiffe ©ep formobebe,

bet

er

en

hemmelig

at fee bet."
at benne cengfielige

forlange

Dffcrfel bleo fremfalbt oeb Seoibppeben om pans ÎBrobe,
og ban befalebe meb fpeftigpeb, ot man ffulbe'aafnte ©øren.
©et ffete,
og fce! fire boibe SBaegge oare frpbebe meb
en fpprbeftao, en
en t>aavlig
klæbning og en #frbe
taffe; bet oar biéjje ©fatte, fom bisfe ^emffobber og Saafe
—

gjemte.

Stile Jilftebeoocrenbe ftubfebe, og ©epaep ©ep ffammebe
pg trebie ©ang, ba Stli 23eg meb ftørpe SBeffebenpeb talte
faatebeé: „Dlcrgtige Ponge! ©a ben pore Stbbaé traf mig
faa et SBjerg, pøer feg oogtebe min ■fpjorb, oare biéfe Ube
tfbeligpeber min pele iRigbom. 3eg gjemte bem fra ben
$ib

af fom

min

enepe ©enbom;

be oare et

min

Srinbringétegn

loffelige SBatnbom, og ben pøimobige Sfvfte oar
altfor gob til, at pan fïulbe paoe oillet berooe mig bem.
3eg boaber, $erre, at ei pellet bu oil tage bem fra mig,
og at bu oil tillabe, at jeg meb bem oenber tilbage til
piin frebelige ©al, ^»or jeg i min Sirmob leoebe Ifffeligere
enb per i bit £ofs Ooerflobigpeb."
Slli tao, og alle be Dmftingpaaenbe oare bfbt rorte.
Äongen brog pn Paftan af og iforte pam ben felo (et $egn
faa ben poiepe Ptaabe); URisunbelfen og 93agoafïelfen oare
flagne meb ©fcrnbfel, og be oooebe albrig niere at of lofte
beres ^ooeber mob benne Sßbling.
Slli leoebe laenge og
neb ^Belemringen for fine ©fber, pan oar nemlig elffet og
agtet, mebené pan leoebe, og efter pané î>ob oare ïaarer
be taofe Sootaler Oeb pans ©rao.
Stile ©tabené 3nb
i
SRunb pebber
(Sfteroerbenens
bfggere lebfagebe pané Sig, og
pan enbnu pebfe „ben celble, uegennyttige Slli."
om

SDe tre SSenner.

24.

„f£ro ingen

23en,

naar

oelbefatte 23orb par

bu

bu iffe par

flere 23enner

frooet pam;
enb oeb
(Sn 2Ranb

oeb bit

^ætrgfcleté
©or," pger et gammelt Orbffrog.
paobe tre
SSenner; to af bem elffebe pan poit, ben trebie oar pam
ligegflbig, uagtet benne meente pam bet ccrligft. ßngang
inbftcronebes pan for Ofetten, poor pan oar uffplbigt, men
paarbt anflaget. „$øo af eber," fagbe pan, „oil gaae meb
6

...

82

mig; tty i jeg er tyaarbt antlaget, og Äon
meget otybragt."
©en forfte af tyan? Senner unbff»lbte ft g fîraj ; tyan
funbe formebetft anbre forretninger iffe gaae meb tyam.
Soen anben tebfagebe tyam tit SRaabtyufet? ©er; ba oenbte
tyan om og gi! tilbage af frtygt for ben »rebe ©ommer.
©en trebie, tyaa tyoem tyan minbft tyaobe ftolet, gi! inb meb
tyam, talte for tyam og »ibnebe faa bjctrot om tyan? Ufftjl
bigtyeb, at ©ommeren frifjenbte tyam.
Jte Sennet tyar ÜTÎennefïet tyer i Serben; men ty»ot
lebe? otyfere be ft g i ©eb?timen, naar @ub falber tyam for
©ommen? pengene, tyan? „bebfte Sen," fortabe tyam
ferf! og gaae iffe meb tyam. £an? Slægtninge og
Senner lebfage tyam inbtil fnbgangen til ®ra»en, og
©en trebie, fom ty'an i 8i»et fora ofteft
»enbe ba tilbage,
forglemte, er tyan? gobe ©jerninger. ©e alene lebfage
tyam for ©ommeren? Jrone; be gaae foran, tale for tyam,
og finbe Sarmtyjertigtyeb og Saabe.
mig

og »ibne for

gen

er

25.

©en

(Sang

or

ingen (Sang.

Sette er bet lognagtigfte og »ærfte af alle Orbftyrog, og ben,
fom tyar funbet paa bet, maa tyaoe »crret en flet Otegnemefter
eller en Sebrager. (Sen ©ang er i bet minbfte een ®ang,
og fan iffe »ære minbre. £»o ber een ®ang tyar fijaalet,
tyan fan albrig i fit 2iu meb Sanbtyeb fige: ®ub [fee ßo»!

jeg tyar

albrig forgrebet mig

tyaa anbre? ®ob?; og

naar

Jty»en blioer greben og tyængt, ba fan tyan iffe ftge: een
©ang er ingen ©ang. Sien bette er enbnu iffe nof; man
fan fom ofteft fige meb Sanbtyeb: een ©ang er ti ©ange,
og tyunbrebe og tufinbe ©ange. Jtyi ty»o ber een ©ang
tyar begtynbt bet Onbe, tyan fremturer fœbüanlig beri. $»0
ber tyar fagt 91, ftger gjerne ogfaa S, og faa fan man til
fibfi fomme tit at anoenbe et anbei Orbfprog, nemlig: at
Äruffen gaaer faa længe til Sanb?, at ben til

fibft fommer ørele? tyjem.
SIRtttt

26.

Set

»il

maa

man

maa

tube meb be

Uloe,

mau

ee

iblanbt.

fige: naar man er imellem ufornuftige Sienneffer,
ogfaa tyanble ufornuftigt fom be. Sei Jaf, tyet
bebre fliaab! for bet ferfte ffal bu iffe gi»e big i Selffab meb
Ul»e, men gaae af Seien for bem. for bet anbet: naar

83
bu iffe fan

unbgaae bem, faa jfal bu fige: jeg er et Pienog ingen Ulo. 3?g fan iffe tube faa gobt fom 3bet trebie: troer bu, at bu faaa
ingen Piaabe fan
fomme fra bem, ba »it jeg titlabe
big at bjæffe meb een
eller peift to ©ange, men bu maa iffe gaae paa DÎ 00 meb
bem og æbe anbre $olfé $aar.
G liéré femmer tilfibft
jægeren, og bu blioer jfubt meb bem.
nejfe
§or

27.

fpiletræerne og øfaben.
Ser er jo iblanbt Piletræerne to Slrter, pooraf ben ene
ftræffer fine ©rene fitot tiloeiré, og ben anben luber bem
ligefom forgenbe til 3orben. SDïen engang ftrafte ogfaa
begge biéfe bereé ©rene frit ub fom be flefte anbre ïræer:
fom ben brebjfpggebe Gg, ben fuppelformebe Son, ben
prægtige Slim, ben Ipfe, folffjære Sinb og ben oenlige,
folojfinnenbe Pirf. Pien ©pnb og ©org par fenere for
oanblet bem. 21)' f)»ab eï iffe peenbet, °S ^ or
ffrobeligt
bar iffe piletræet occret!
2o 'Piletræer, bet b at> be binanben tjære, ftob fammen
i bereé fulbe oprinbelige ©fjenpeb paa
poer ftn ©ibe af en
fàirfegaarbéport, meb pnbigt fammenflbngebe, gulbglinbfenbe
©tene, beocegenbe bercé Äroner af laureagtige Piabe imob
binanben i Pinben. 3>et oar en ©onbag. ©angen i flirten
forftummebe. gorft fom Plenigpeben ub Par om Par, og
faa Prceften i ©amtale meb ftn gamle Äloffer. Pien ^üab
gif ber af fllofferen ibag? Par bet for ©amtalené ©fplb,
eller forbi ban oar buben ob paa Ptæjtegaarben, eller forbi
nof er bet, ban bleo
ban Oar bleoen floo meb Sliberen
oeb at gaae, Pienigpeben fulgte et ©t^ffe, og abfprebteé
faa poet til ©it, og ban glemte at luffe flirfen.
„Äififi!" ffoattrebe en ©fabe, ber poppebe paa Äirfemuren unber Pilene, fom bet lob til i ben
uffplbige $enftgt at famle floifte og floaé til fin Diebe, „Äififi! ftififi!"
Pien ber oar noget anbet i bené ©foattren, mené ben
poppebe op og neb, oippenbe meb ©fjerten og breienbe
èooebet tiljtbe og opab, fom om ben fpeibebe efter noget.
3a ben fpeibebe efter noget: efter Præjten og ftlofferen og
efter bet fibjte ©limt af Pienigpeben, fom enbelig breiebe
—

om

paa Peien og forfoanbt.

„Äififi!" Pipé!

ba

flei

ben inb

igjennem
tilbage

Äirfebor og fom inben et Par ©efunber

6

ben aabne
meb ©elo-

■

84
falfen i D'îccbet. ©er brpppebe enbnu nogle SBiinbvaaber af
ben, og poor be falbt til forben, ffob ber fmaa 3>mfru

rofer og $orglemmigeier op. ,,©e funne robe mig," tænfte
Ptjoen, og faa fløi fyan forft runbt om Äirfen, til ben ftbfte
©raabe oar afbrpppet,
faa Äirfen ftob i en Ping af heilige
Plommer, og berpaa inb i bet ©unflefte i bet. ene af
piletræerne, og forftaf faa Äalfen ber i Prämiertet, l)Oor
Stubbene oare tcetteft.
„Âjære, oene Piletræ," fagbe Sfaben, „oil bu bare
negte, at bu oeeb, poor Äalfen er, om ber fïulbc tomme
nogen at fporge, og foærge berpaa, om bet ffulbe fnibe, faa
ffal jeg flpoe tilfyimmelé og f)ente baabe Solffinégulb til at
forgplbe Ooerfïaben af bine Piabe meb og SPaaneffinéfølo
til at forfeloe Unberfiben meb, faa bu ftal blioe bet fagrefte

Præ i Sfooen."
©et oar noget at Iptte til. $orgjœoeë fjoiffebe bet anbet
Piletræ: „©jørbet itte! ©jer betitle! Søbe Siljemi), øjer
bet itte!"
talten ftob allerebe bpbt nebtrpft mellem be
inberfte Äoifte, og Staben Ifoppebe allerebe paa Äirfetaget.
Pien ©agen efter, ba blotteren erinbrebc ftn forglemmelfe og fom bæfeblæfenbe til Äirfen, bleo ber en $or»
jtræffelfe paa f)am og Præften. Pegge lob runbtom i Sognet
for at fporge efter. 9Pen nei! Plie Pîenneffer negtebe at
orbe bet minbfte om Âalfen; Âüœg og fbejte oenbte ^alett
tiloeiré og lob bort ooer Pîarfen, $aarene roffebe paa
oebet, fom om be Ijaobe faaet Panb i ©rene, ©ebebuffen
beoægebe -fpooebet frem og tilbage og til Siben, Pîiffel
9îæo banbte og foor, ba t>an oibfîe, pan elleré itte bleo
troet, Præerne rpftebe paa £ooeberne, ©ffoet lo i Pjerg
pillerne, tort, f>elc Paturen negtebe at oibe bet minbfte om
Äalfen. gortoiolebe fom Præft og Älotfer
tilbage til Äü>
fen, og fpurgte ba tiljtbfl Piletræet, ©a oar ber en Äamp
bet ujfplbige, fom forgjæoeé paobe fraraabet ftn (Stffebe.
Sfulbe ben ene robe ben" anben og bcroeb lægge Øjen til
ben3 Pob?
Staben fab paa Paget paa eet Peen og meb
■jpoOebet unber Pingen, fom om ben foo, men ffottebe nu
og ba op i bet afgjerenbe Øieblif. „Pu, foarer bu iffe?"
fagbe Præften op tgjen tit piletræet. „Pu, foarer bu iffe
Præftcnf" fagbe Älofferen.
©a
„Äififi!" ffoattrebe Sfaben fra Paget, ba ben

poê

—

') @u(»po))pel.

85
faae bet

—

ba løftebe

Seiret øg (»or
fDîen

—

fnor,

ffiletrceet plubfelig
at bet iffc

tilbage

afle fine ©vene i
oibjte noget om Äalfen.

funbe bet iffe faae fine meeneberfîe ©rene. Det
Og ftben ben Dib nalgte Staben bet for
trinfigen til fÇIabê for fin Dtebe, og laber faalebeé, til $a! for
■bjcelhen meb fOîeeneben, ftn Ureenligffeb falbe i ïrcc^jertet, faa
at ber altib er niénenbe tørre Stub at
fee imellem be frift’e.
SDfen ben anben fpitl? 2lf, ba ben
faae bet $orfïrceîfe
lige, at benë bebaarebe (Slfïebe løftebe ftne ©rene til 2Reen
eben, af, ba bøiebe ben fin ïoh forgenbe til forben,
og
Sorgefjilen ftaaer ber enbnu boiet oøer ©ranene.

ftaaer faa enbnu.

28.

SDen

Dîigc og ben fattige.
ba 23or sperre unbcrtiben

3 celbgamte Dage,

nebfteg fm
forben og nanbrebe om blanbt IDÎenneffcne, tfccnbte bet ftg
engang, at hatten onerfalbt ham, forenb ban funbe naae til
et herberge eller Scertêtfuuô.
Da faae i)an lige for ftg neb
33eien to èufe, bet ene et ftort
og fmutt, bet anbet ganffe libet
og uanieligt; og bet flore #uuê tilhørte en rig, og bet lille
en
fattig fjJîanb. Da tcenfte 23or £>erre: ben Olige fan jeg
iffe fomme til 23cfncer neb at bebe
ham om Dtatteleie; jeg nil
banfe jma h oê h am
Da ^ eit ^S e h^ e ot bet banfebe
haa hon§ ©abebør, luffebe h«n SSinbuet oh,
og fhurgte ben
$remmebe, h»ob han nilbe?
Q3or £erre fnarebe: „3eg er
en
’-Banbringômanb, ber nil hebe om £uuélh for inat."
SDtanben betragtebe ham fra øøerft til neberft,
og ba $or
#errc gif i ringe Älceber, og iffe faae ub fom @n, ber hanbe
mange ffenge i Sommen, rtyftebe ben Olige haa fjonebet og
fagbe: „3eg fan iffe gine eber herberge i mit #uu3; alle
mine ffamre og 23cereljer ere befatte,
og alle mine Softer
ligge fulbe af Sceb og af Urter og frugter. Sfulbe jeg
beé'uben mobtage enhner i mit £>uué, fom tommer
og banfer
ftaa min Dør, jaa funbe jeg fnart fein fomme til at
gaae
meb Settelftanen.
3 niaa anbetftebé føge jer et Dtatteleie!"
Dermeb [log han SBinbuet i;
og lob 23or |)crre ftaae.
$or j’erre nenbte £>am ba
Ofyggen, gif oner til bet
lille buué og banfebe haa.
Utcehhe h a ®be l)on banfet, faa
flog ben fattige allerebe Sfubbet fra fin Dør, og bab 23an
bringemanben trccbe inb og bline Olatten oner hø$ h nm
„Det er allerebe mørft," fagbe ha«- „og taften fan 3 bog
iffe fomme oibere."
'Dette be^agebe 33or -fterre, og h a u
traabte inb i #ufet. Den
fattige' ïïîanbê Äone rafte f>am
—

-

-

—

-

86

fjaanben, beb pant »etfommen og fagbe tit pam: „©jet
jer bet nu ret mageligt, og tag tü ïatfe meb poab fjufet
formaaer. 2)et er fun übet; men püab »i pa»e, bet gire
»i af et gobt fjerte."
©erpaa fatte pun kartofler paa
3lben, og imebenø be fogte, malfebe pun bereø ©eb for
at faae übt ÜJÎcelf at Ppbe Banbringømanben. £>a nu Sorbet
nar bæffet, fatte Bor ^erre jïg neb poø golfene, og fpifte meb
bem, og benne Äoft fmagte pam, tpi »eb Sorbet »ar bet
giabe Slnfigter. S)a be paßbe fpiifl, og bet »ar ©engetib,
tog Äonen fin Stanb til en ©ibe og fagbe: „fjor, fjcere
Stanb! »i »il inat lægge oø bekenne i Ärogen paa et
Änippe ©traa, forat ben ftaffelø Banbringømanb fan ligge
i »or ©eng og rigtig p»ile ftg ub; pan par gaaet ben pcle
3)ag igjennem; bet gi»er ©n trætte Semmer!"
„hjertelig
gjerne," f»arebe Stauben, gif pen til Bor fterre, og bab
pam, at pan oilbe lægge ftg i ©engen og tage ftg en
orbentlig |>»ite. Bor fjerte afflog bet, forbi pan iffe »ilbe
berooe golfene bereø ©eng; men be polbt iffe op meb at
bebe pam, til pan enbelig tog imob ben; og Stanben og
Äonen lagbe ftg ba paa ©traaleiet. Sæfte Storgen »are
be allerebe oppe »eb ibaggrp, og Äonen fogte libt Stælf og
—

©rob til bereø ©æft. ®a nu ©oten ffinnebe flart og muntert
inb af be fmaa Binbuer. og Bot flérre »ar ftaaet op, fatte
pan ftg til Sorbø, fpifte atter meb golfene, og »ilbe faa gi»e
ftg igjen paa Beien. Sten, ba pan allerebe ftob i ®oren,
fagbe patt til golfene: „3 par »æret gobe og gæftfrie imob
mig; berfor fan 3 gjore tre ©nffer; bem jlal 3 faae »p
fplbte." Da fagbe ben fattige Stanb: „3a, poab jlulbe jeg
»el onffe mig anbet ettb ben e»ige ©aligpeb, og at min
Äone og jeg, faa længe »i le»e, maae »ære friffe og pa»e
»ort nebtorftige, baglige Brob; for bet trebie »eeb jeg iffe
3)a fagbe Bor Öerre: „Bit bu bog
noget at onffe mig."
iffe onffe big et npt fjuuø i ©tebet for bet gamle?"
poorpaa Stauben foarebe: „3o, ifalb bet lob ftg gjore, faa
paßbe jeg »el iffe noget berim ob!"
©trap opfplbte Bot
fjerte panø ©nffe, og foroanblebe bet gamle fjuuø til et
ganffe npt, fagbe Stauben og Äonen gar»el og brog »ibere.
Sibt længere op ab ®agen ftob ben Sige op, og ba
pan lagbe ftg i Binbuet, faae pan lige ouerfor et ganffe npt
fjuuø i ©tebet for ben gamle .pptte. fjan »ilbe iffe troe
fine egne ©ine, falbte paa fut Äone, og fagbe: „fjor, Äone!
jeg »eeb iffe, om jeg brommer eller er »aagen. Äom pib
—

—

—

87

bnab jeg iffe fan begribe. gafteë fiob enbnu ben
Sonne lige onfrfor o3, og nu flaaer ber et fmuft
ru)t £uuS. Søb bog ener til ^olfene, og f)ør, t)t'orlebeé
ug fee,

baatlige

bette

gaaer til!"

Ionen gif oner til be fattige golf
og SSanben fagbe: „$er fom iafteé
en fremmeb Sanbringémanb og bab om Satteleie; og imor
ges, ba ban tog Sf'ffeb, tilftob f)an oé at onffe tre Sting,
ber ffulbe blive opfølbte: ben enige ©aligt>eb, Sunbtjeb og
nebtorftigt Ubfomme, og et fmuft ntyt £uu$ i Stebet for nor
gamle $t)tte." 3)a ben rige 9Sanbê lone banbe bort bette,
ilebe bun bjem og fortalte bet til fin OSanb, ber blen fom
ube af ftg fein neb at bure bet.
„O jeg ïoêfe," raabte
ban, „jeg funbe faae Sçft tit at banfe og prtygle mig fein,
forbi jeg bar mig faa bumt ab iafteé!
$anbe jeg bog
blot bengang nibft, b»ab jeg nu neebl
Stænf big, loue!
ben gremmebe nar ogfaa ber b°3 mig, og bab om Satte
leie, og jeg nifie barn bort!"
„Su, gin big titfrebê!"
fagbe Ionen, „bu fan jo fatte big ba« bin $efi, og enbnu
naae t>am; ban fan iffe nare fommen ret langt; og naar
bu træffer barn, maa bu bebe ^am faalange, inbtil bun

og

er

fyurgte

—

bem ub,

—

—

—

ogfaa titjfeber big at gjore tre Ønffer."
3ben rige SSanb iob ffraj fin $efi fable, og reb efter
Sor <£>erre, og bentebe bum inb. SDerpaa begbnbte ban at tale
meget gefügt og nenligt til bum, og bab, at ban bog iffe
nilbe nare nreb, forbi ban iffe ffraj banbe luffet barn inb
om Slftenen; ban nar gaaet ben for at foge om Søgien tit
©abebøren, og imiblertib nar ©or fberre gaaet fin Sei;
men, naar ban fom tilbage, maatte ban bog enbelig tage
inb bné barn.
„gafnarebe Sor ^erre, „femmer jeg
engang tilbage, faa ffat jeg bufïe bet." Su tanfte ben
Sige: „£oo oeeb, naar bet bliner!" og faa bab ban Sor
■iøerre, om ban iffe maatte faae Son til at onffe ftg tre
Sor $erre fagbe: bet
Sting, ligefom banS ©jenbo?
maatte ban nof; men bet nilbe iffe bline gobt for bnm;
2Sen
ban ffulbe betlere labe ocere at gjore noget ©nffe.
ben Sige meente, bet banbe ingen Søb; ban ffulbe nof
onffe fig noget ret ©obt, naar bet blot maatte bline op
fblbt.
„Saa rib ba biem," fagbe Sor £erre, „be tre
forfte ©nffer, bu gjor, ffulle bline opfblbte!"
Su banbe ben Sige, bnab ban nilbe; ban reb ba til
bage, og tcenfte længe efter paa ^jemneien, bbab b°n nu
forft ffulbe onffe ftg for ret at gjore et gobt Salg. gmebené
—

—

—

—

88
i Janfet cg lob Jommen falbe, tog beu
fyrige og utaalmobige #eft til at lobe og forffyrrebe patn
faalebe« flere ©ange, faa at pan iffe funbe potbe fine Jan
fer famlebe oeD bet, ban oilbe onffe jig. ©a blet) ban ganffe
opbragt paa £eften, og fagbe engang, ba ben igjen begpnbte
at lobe: „3b! fya »at jeg tilfred, at bu btæffebe bin

pan faalebe« fab

Diœppe îjatrbe ban fagt Orbene, for £eften ftprtebe
rige ÎDÎanb laa paa 3°rôeo- ©et oar
Sten Stauben oar gjetrig,
nu pané forfte Onffe opfylbt.
oære ©bob, at labe ben fmuffe npe
og bet fynteé pam
©abet ligge paa fianbeoeien. ©erfor fpocnbte ban ben meb
megen Umage af ben bobe $eft, tog ben paa Dipggen, og
maatte nu gaae ben oorige Sei tilfobé. 3 m >blertib trofrebe
ban ft g Oeb, at batt enbnu paobe to Onffer tilbage, ©om
pan nu gif langfomt bfemab, og ©olen brccnbte fyebt i
Stibbagéftunben, bleo bet bam fotfærbelig tungt at gaae;
©abelen trpffebe bam paa Dtpggen; -fbeben Oar pam næ
ften utaatelig, og enbnu paobe pan iffe beftemt fig fil at
gjore et Onffe ; tpi poer ©ang ber falbt pam noget inb,
forefom bet pam ftben at oære faa ringe. Steb eet falbt
bet pam i Janterne, poor gobt pané Äone paobe bet, fom
funbe jtbbe pjemme i 9io og fpife fin Stibbagémab i en
felig ©tue. ©ette cergrebe pam orbentlig, og uben ret at
otbe af bet, fagbe pan: ,,©en Äone oeeb fun libt af, poab
bet er at libe onbt;
jeg oar tilfrebé, pun fab paa ©abelen
berpjemme, og funbe iffe fomme af ben, iftebetfor at jeg
maa gaae per og flæbe ben paa
Dipggen."
Sæppe paobe Sianben fagt biéfe Orb, faa mærfebe pan,
at ©abeten oar borte fra pané Oipg, og at nu ogfaa bet
anbet ©nffe, fom pan paobe gjort, Oar gaaet i Opfplbelfe.
©og tænfte pan iffe paa anbet enb at oprette, poab pan
paobe forfomt, gao fig til at lobe alt poab pan funbe, og
fagbe oeb fig felo: „©aafnart jeg tommer pjem, oil jeg fætte

$alé!"

bob omfulb, og ben

mig ganffe alene i mit Kammer, og i Dio ubtænfe'mtg no
Sien,
get ret ©tort og Setpbeligt til bet fibfie ©nfte!"
ibet pan tommer pjem og luffer fin ©tuebør op, feer pan
Äonen, bet ftbber mibt paa Sorbet paa ©abelen, ffriget
og jamrer fig, og fan iffe fomme af ben. ©a raabte Stan
ben til penbe: „©io big tilfrebé, lille Äone; jeg ffal onftc
big al Serben« Diigbomme til ©ie; men blio fibbenbe, poor
bu er!"
Sten pun gao ftg enbnu mere pnfeligt, og fagbe:
„$oab jlulbe at Serben« Diigbom nptte mig, naar jeg iffe
—

—

89
fan fomme neb af Sabelen?
Sei! l)ar bu ønffet mig
paa ben, faa maa bu ogfaa onffe mig af ben igfen!"
Ênten SDtanben oilbe ellev iffe, maatte l)an til at gførc bet
trebie 2>nffe: at Äonen funbe flippe neb af Sabelen; og
bet bleo ftraj opfplbf.
Saalebe« Ijaobe nu ben
vige
Dîanb iffe anbet af fin Segjærltgbeb enb tDloie, SÉrgrelfe,
ooen
i
og
Äjobet Sabet af fin £efi; men ben fattige ÎDîanb
og Äone leoebe et fülle, fromt og fornoiet 8io inbtit bere«
—

—

—

falige Énbeligt.

29.

SDeit

Retlige (EbriftopboruS.
Sen pellige Êpriftopporuê, fom oprinbelig beb Oteprobu«,
oar en Rebning fra ßanbet Sanaan, af
fæmpemæëjig Stif
felfe og begaoet meb ooermenneffelig Stprfe. Gsfterat ban
oar tommen til Sfjel« Slår og Sliber, leoebe ban en rum Sib
efter fit eget pooeb, og ba ban baobe et meget oilbt og
trobfigt Sinb, fom ban ibelig i Strib og Srætte meb anbre
SWenneffer.
enboer Äamp gif ban bort fom Seierperre,
og bleo faa oant til at ooeroinbe alle og beftanbig faae fin
Sillie, at ban omfiber folte fig ffeb og leb af ßioet. £>a alle
flpgtebe og fffceloebc for batn, bleo bane uimobftaaelige
Äraftbam felo til Sprbe, og ban fagbe: „4>oor uéfelt er bog
iffe bette mit Sio! £oab ffal jeg meb bet? 3 e 0 fan lægge
alt obe, fom mig Ipfter, ba intet fan gfore mig IDÎobfianb;
men boi ffulbe jeg rore
mig af pletten berfor? 3eg oilbe
øære -perre og URefter, og bet er
jeg nu, men bbab ©ammen
bar jeg beraf? 3>ette Sio bolber jeg ingenlunbe ub; jeg oil
prooe paa at tjene og Ipbe ifiebetfor at befale og bpbe.
3eg oil jage mig en perre, men bet ffal oære ben 3Ræg
tigfte af alle, tbi ingen Singere oil jeg tjene."
Som fagt, faa gjort; ban begao fig paa 'Seien, og
fom enbelig til en mægtig Äonge, ber baobe et ftort Dtige
unber jig. pan gao fig i ban« Sjenefie, looebe barn pulb
ffab og ïrofïab, og Äongen ffjænfebe barn fin ©unft.
Su ffete bet, at i be Äoab, fom
Äongen« Sfjalb maatte
fpnge for barn, forefom unbevtiben ®jæoelen« Saon. Saa
tibt bette bænbte«,
gjorte Äongen Äorfet« Segn for jig, og
ba Seprobu« enbnu intet baobe bort om oor greifet og Äov
fet, forunbrebe bette barn ooer al DSaabe, og ban fpurgte:
„poi gjor bu bi«fe Streger i Suften?" Äongen foarebe:
„Seeb bu iffe bet? 3 e 3 gjor Äorfet« Segn, faa ofte jeg borer

90

Øjæoelenå Saon næone, forât tyan ingen Siagt ffal tyaoe
oner mig. Styi Äorfet, fom er et Segn paa ben S)ob, Styri»
ftué nor ^reifer tyar libt for oé, er ben bebfte ftjælp, oi
tyaoe, mob øjæoelené Øoermagt." „Si," fagbe ÎRefnobuê,
„faa er jo Øjæoelen mægtigere enb bu. f>am oil jeg tjene."
Øermeb begao tyan'ftg paa Seien og fpurgte alle bem,
tyan mobte, tyoor Øjæoelen oar; men ingen funbe fige tyam
bet; ttyi alle meente, at S)jæoelen oar langt borte fra bem.
Øa traf bet ft g engang, at tyan oeb Sattetib foer oilb i en
Ørten og tyoerfen oibfte frem eller tilbage, ©om tyan nu
ftob toiolraabig, pifte ft g plubfelig for tyanê S lit en ftot
©fare af Styttere, og iblanbt bem en frpgtelig ftor ©fit»
telfe, fom reb tyen til tyam og fpurgte tyam trobfigt, tyoab
tyan tyer fogte. Seprobué foatebe, tyan fogte Øjæoeten og
oilbe gjerne tjene tyam. Øen forte Sianb fagbe, at bet oat
tyam, og tyan oilbe not gjote et 5'orfog, om tyan funbe bruge
tyam. SeprobuS forbleo nu tyoé> øjæpeten, ubferte ærligt
og tro alt, tyoab ben Ønbe forlangte af tyam, og glæbebe
ftg i hjertet ooer, at tyan nu tjente en fterre, fom oat
mægtigere enb nogen anben i ben ganffe Serben.
Saa et af bereê Sog fom be til et Äor«. Seb ©pnet
af bette reb Øjæoelen ftraj tilbage og gjorbe en ftor Ømoei
for at fomme forbi bet. Seprobuê mærfebe bette og fpurgte:
„poorfor gjor bu faa tyaftig benne Ømoei?" Sien ben
Ønbe jog affteb ooer ©tof og ©teen og ffjæloebe enbnu
ooer tyele Cegemet, inbtil tyan
enbelig, ba be tyaobe fforfct
langt bag oeb ftg, maatte befjenbe, at tyan oar ooer al
Si a abe bange for jfrelferené Segn og berfor maatte tage
flugten, tyoor tyan bleo bet oaer.
Su oar ba ogfaa alt ube mellem barn og Seprobuei,
og benne brog bort meb biøfe Ørb: „$lper bu Styrifii Segn,
ØjæPel, faa er tyan jo mægtigere enb bu, og jeg oil ei
længere tjene big, men opfoge Styriftué."
Sltjaa brog tyan igjen om i ben oibe Serben og fpurgte
alle, tyan fom til, efter Styriftué : ©tore og ©maa, Sige og
Sättige, ©friftlærbe og Sægfolf ; men forgjæoeé. Sile meente
be at oibe Seffeb, men, tyoor tyan enb fom tyen, funbe tyan
bog ei finbe ben perre Styriftué, fom tyan oar gaaet ub for
at joge.
Øog bleo tyan ei træt, men fogte fuit meb befto
mere fpoer.
Sn Siorgen traf Üîeprobuê mibt i en tpf ©foo en from
'Sneboer oeb tyanS ptytte. pan gao ftg i Sale meb tyam

91
og fagbe fyam fit SIrenbe. Sneboeren faae paa barn meb
flare Øine og fagbe: „Sit oiéfe er ben -perve ©brifiué p e n
fiorfte Äonge i Dlloerben, og bu gjer bel, min Son, naar
bu giroer big i Ijanå Sjcnefte; |an forlenet og fine Senner
ben fofteligfie Son, og t)an er
pellet iffe faa oanffelig at
ftnbe. poer ben, fom i fît pjerte Icengeé oprigtig efter
barn, blioer lian iffe forborgen."
pan begpnbfe nu at unberoife fin ©æft i Sprifii Seer«
bomme, fyoorooet benne t)oiligen forbaofebeé og bleo alt
mere og mere tiljinbê,
ganfïe at gioe fig ben til (Sprtffi
Sjenefte, fagbe ogfaa bette i al Snfolbigbeb til ben fromme
DDÎanb. Øa melbte benne: „Serbenå Jîonge, fom er af ben
pellig Dlanb, giroer fun be Diene og Dietfcebige fin Diaabe.
Øerfor maa bu ibelig Oaage og bebe og pbmpge big meb
et reent pjerte; tpi fun faalebesS tjener bu barn rettelig og

opfplber bané pcllige Sillie." DDien Dîeprobuê reifte ftg og
barf! og forbittret: „^ngenlunbe oil jeg gjore betle,
og iffe [fat ben lebe, fom fan fige, at jeg tjener nogen
meb at oaage og bebe og pbmpge mig."
Doer biéfe Orb
bleo ben gamle SDianb faare forfævbet.
pan gif inb og
grublebe længe, omjiber fagbe b fln til kæmpen: „Dioget
berfra er en bpb og rioenbe Strom, proororoer ingen Sro
forer. Øen ftanbfef Saubreren paa buné Sei. øu er jo
ficcrf og flor; gaf berben og bær bem ober for ©ub« Sfplb,
fom bebe big berom, faa oil bu gjore perren et oelbepage
ligt Særf."
Saa benne IDiaabe oilbe Dieprobué no! tjene ©prifiug.
pan bpggebe ftg en pptte oeb Strommen og tog en ung
Sræftamme til fin Stotteftao. DDieb ben i paanben bar b<-ut
alle Seifarenbe ooer, uben at fræoe Son eller Saf,
og oar
rebe baabe Diat og Øag.
Saa tænfte b<u og, at. rpoor
bet gif, ffulbe b«n bog engang tiblig eller ftlbig fomme
ben perre Gpvifiuô i Sale.
Sfterat faalebeê en rum Sib oar bongaaet, pat>be ban
en Dlften træt og
rnobig lagt fig neb paa fit Seie, ba pan
plubfelig bleo oaft af en barnlig Stemme, fom falbte b am
oeb Diaon.
pan reifte ftg, tog fin Stao og gif ub, men
funbe ei finbe ben, fom baobe falbt paa ba™. P an lagbe
fig igjen neb, men b^be næppe luffet fine Øine, for ban
borte ben famme Stemme atter falbe b« m l'eb Diaon. pan
gif igjen ub i ben mevfe Diat, men fanbt ingen, og forft ba
bet trebie ©ang falbte paa pant, bleo b an b aa ben famme
raabte

—

'

92

jfjlobbreb

et

Sarn

oaer,

fom bab

Strømmen.

Sieprobué bøiebe ftg

pam beere ftg

oüer

neb

og tog Sarnet op paa fine
gif ban meb Staoen i #aan
ben ub i Sanbet. Cuften oar ftille, Rimten flår, og be
fmaa Sølger ruttebe fagte; men nceppe paobe Steprobué
gjort ti Sfribt fremab, "for Sanbet begpnbte forunberiigen
at beoccge
jig; bet faftebe flore Solger og fieg foulmenbe
trinbt omîring; Solgerne brufte altib oilbere og pøiere i
Seiret, jo længere ban fom frem. Sil famme Sib ble«
Sarnet faa tungt fom Sip, og flebfe tungere, jo boiere
Sanbet fleg. Den mægtige ffæmpe bleo næften trpffet neb
unber fin Sprbe, og bet lob, fom om Sanbet oilbe flige
barn ooer ppooebet. Saatebeé naaebe pan til Stibten af
©trommen, og fom pan ber ftob ftille og brog fin Slanbe
faare bpbt, fagbe pan til Sarnet: „Dreng! poor tung en
Sprbe tpffeé bu mig. Det er, fom om jeg bar Slloerben

2Irme, og uben at fige

et Drb

paa mine Sfulbre."
Sarnet faae paa pam meb et forunberligt Slif og foa
rebe: „Du fagbe bet. Du bærer 5lloerben paa bine Sfulbre.
See, jeg er 3^fué ©prifiué, bin £erre og bin ©ub, fom bu

føger og for poem bu arbeiber. Din Sjenefte
bepagelig, og mit Stige ffal perefter oeb big

mig oel
ubbrebeé."

er

Sllt mebené Sarnet talebe, fanf Sanbene neb i bereé Seie,
og Solgerne jæonebe ftg og fpiltebe fagteligen unber $œm
pené Srpft. Sten Sarnet tog om pané £ooeb, bøiebe bet
neb unber Sanbet og bobte pam i ben pellige
Sreenigpebé

Dtaon, ftgenbe: „Qra nu af ffal bu pebbe ©priftopporué,
bet er, ben fom bar ©prijtué; og bet ffal oære
big et Segn,

at bu ffal plante benne bin Stao i forben, ba ffal ben
imorgen blomftre og bære grugt."
Derefter forfoanbt Sarnet. Sten, faalebeé fom bet oar
fagt, faa ff'ete bet ogfaa. Staoen gronuebeé til et Sræ meb
beilige Slomfter og frugter, og Spriftopporué, fom itu
paobe funbet Spriftué, bleo pané Særeé troe og Ipbige Di
fcipel, og bøiebe fin flore Äraft frembeleé unber benne fin
■fperreé Sjenefte. £ané Sro oar ftærf fom pané Sinn, og
pané fjerte oar fulbt af ©læbe og ifjærligpeb i Sprifto.
fpan brog oibt omfring i Sanbene og ubbrebte Sprifti Siige
meb fpræbifen og Søn. Silfibft fom pan til et Steb, poor
be ©priftne bleoe paarbt forfulgte for bereé Sroeé Sfplb.
Der gao Herren pam en flaffet Søb
og ftor £erligpeb; tpi

/

93
leb ©oben fom en
Jjeïlig tØtartyr meb ©læbe og frei»
bigt QJfob, og gif inb tit ben eoige ©aligbeb. Sit benne
forf>jætpe bu os alle, fjccre bene ©ub, for bin eenbaarne

bgn

©on3

©fy tb I

Simen.

II.

gørtøfliitger
1.

3 gamle ©age fanbteë

Slnbrofleë.
i 9iom ©laoer, bet oit

ftge, tØtcn

neffer, fom iffe ftioitlig o are bereê ^»errcrê SræÛe etter
Sjenere, og fom iffe, naar be oitbe, funbe fortabe bereé
Sjenefte, men fom herren baobe fjobt, og t)oab ©ieblif
ban oitbe, atter funbe fælge, gtygtebe nu en faaban ulçffe»
tig ©taoe bort fra fin £erre, faa baobe ban forbrubt fit
Cio og bleo fæboanlig faftet for be oitbe ©tyr. Sltligeøel
fogte bog en og anben, font bleo altfor îjaarbt befyanblet
af fin $tm, at fretfe fig oeb flugten.
©ette

gjorbe

en

©taoe

oeb

Øtaon Slnbrofleé.

©et

tçffebeë barn at fomme ooer tit Stfrifa, ^oië ftore ©rfenet
grcenbfebe of) tit bet romerffe 9tige. 35a ban oar fommen
ub i ©rfenen, gtcebebe ban fig Oet i SBegtynbetfen ooer, at
ban oar unbftuypen fine Sorfølgere, men fnart følte ban
bunger og Sorft, fom man i ©rfenen iffe faa let fan faae
ftittet. bertit fom beben, fom i bet brænbenbe ©anb næfrpe
er tit at ubbotbe. ban bleo berfor faare
gtab, ba ban faae
en bute for fig,
t)øor ban i bet minbfte fanbt ©ftygge.
Sræt fom bau oar, unberføgte bau iffe
længe, bu°'tebe?
bet faae ub inbe i buten, men lagbe fig tit at fooe.
tØten ffræffetigt bteo ban oæffet af fin ©oon. tptub»
fetig bovte ban ganffe tæt oeb fig en Cooel frygtelige ©rot,
og ba ban ftog ©inene of), faae ban ogfaa oirfetig et faa
bant ©tyr nogle faa ©fribt fra fig. 35a Seien tit
Slugt
oar barn fpærret, maatte ban
rolig of)f)ebie, b»ab DtoObtyret,
boié Ceie ban baobe taget i Sefibbelfe, oitbe gjore oeb bam.
Sit bane gorunbring fom Cooen ganffe rolig ben til barn,

94
og folbt, fom bet fynte« betagen af Smerte, fin ene gorlab
pen imob pam. Olnbrofleé, fom faobe ofagioet alt, fom ftg
af fm 5lngft og betragtebe Sooen og benl gob noget notere.
£>an faae ba, at goben Bar faaret, og at ber ftob Slob ub
af Saaret. „2Xf>, af)!" tcenfte fan, „jeg maa fjcelpe ben
[taffels Søbe." -jian traabte nærmere pen til bet frygtelige
Oyr, unberfogte Saaret og traf ubcn at Petænfe ftg en
Jotn ub, font ben fabbe traabt of) i goben.
Otœppe feite Søben, at benet Smerter Unbrebeé, for ben

lagbe fig

neb beb Siben af Olnbrofleé, og paa alle

mulige

fDiaaber" bifte fin Jafnemmeligpeb. 9tu bar Olnbrofleê bel
beroliget meb #enfyn til fit Sib-, men fan plagebeé ftccrft af
funger, ba fan i et Oogn intet faobe fpiift. f)bor bel
fomment bar fam berfor et Stfffe ©ajetlefjeb, fom Soben
fabbe bragt meb ftg og lagbe for fam. Dtigtignof bar Hjø
bet fberfcn fogt eller ftegt, men funger et ben bebfte fiof;
bet fmagte 21n'brof(eé faa gobt fom bet keffrefie SDtaaltib.
fßaa famme tDîaabe forfynebe Sobett fam fber Oag rigeligt
meb Jtjeb, og fan funbe faatebeé fabe lebet i Oto og Sif
ferfeb, fbié fan iffe faobe begynbt at fole Sabnet af
Omgang meb anbre SJtenneffer; tf i IDienneffet bil bog fabe
mere enb Spife
og SDriffe og et Oyrë Selffab, bar bette
enb nof faa tro og flogt.
Oenne gotelfe bleb tilfibjt jaa
ftcrrf foé fam, at fan iffe funbe mobftaae ben, men be
fluttebe uagtet ben gare, ber truebe fam, at fortabe Ot
fenen og fin gcejlmilbe Baut.
@n Oag, ba Soben bar y aa gagt, brob fan berfor
op ; men nappe bar fan fontmen til ben narmefte By, for
fan bien opfnappet af romerfïe Solbater, og ba fan iffe
funbe negte, at fan bar en bortremt Siabe, bleb fan
fenbt tit Otom til ftn $erre, fom bomte fam til at fafteé
for be bilbe Oyr.
Oen romerfïe Äeifer forberebebe netop en ftor gejl, beb
fbilfen golfet ffulbe fabe Sfuefpillet af en Äamp mellem
URennepfer og bilbe Oyr. Ollle be Siaber, fom bare bomte
fra Sibet, ffulbe paa benne Oag fæmpe meb Sober, Jigte,
fffantpere, Seoparber og anbre bilbe Oyr, fom man besuben
faobe futtet for at gjore bem enbnn mere rafenbe og glubffe.
Oen famme Sfjebue oentebe ogfaa Slnbrofteé, og for ftlbe
angrebe fan ftn Setftnbigfeb, fom faobe Pragt fam til at
fortabe fané tafnemmelige Ben i ©rfenen. Oagen tilSfue
(pillet fom. golfet fab paa fpiabferue i Olmpfitfeatret, Pe

95

gjærligt efter,

at Reiferen ffutbe git>e Segn til ©fuefpilletè
Slnbrofleé
rar reb Cobfaftning beftemt til at
ÜBegfynbelfe.
aabne ftampen ; paa et Sitr? af Reiferen foreb fyan inb i
©franferne, nøgen, fun berechnet meb en ©tøf, og fort efter
aabneê en SÇort paa ben mobfatte ©ibe af ftampplabfen,
og
ub af benne flirter en Sone af ufypre ©terrelfe
og farer
brolenbe fyen imob Slnbrøfleé. SDlen plubfeligt ftanbfer ben,
feer flirt paa Slnbrofleé, og gaaer raff men fagtmobig lige
mob ben ftaffelé ©lare. S)enne, ber rar fyalnbøb af ©freef,
lommer til jig feir, ba Søren nærmer fig, og Stlffuerne fee
nu meb gorbarfelfe, at 2øren
lægger fig fom en <£mnb neb
for Qtnbrofleê’ê gøbber og reciter ft g foran fy am i ©teret
meb alle Segn paa Unberfaftelfe og Sßenligfyeb.
©nart
gfenfjenber Slnbrofleé ben Søre, meb fyrilfen fyan faa længe
fyarbe leret fammen i ©rfenen ; ogfaa ben rar bleren fangen og bragt til IRom til ben fbore gejl, og fyer ferte Sil»

feelbet ben fammen meb bené ©æfteren, for at rebbe benneé
S)a nu fteiferen faae bette ufæbranlige SJiøbe, og fyele
golfet brænbte af Stipëgjerrigfyeb efter at erfare, fyrorlebeé

Sir.

bet fyang fammen, lob fyan ©fuefpillet afbrfybe,
og befalebe
Slnbrofleé at træbe frem for fig. S)enne fortalte nu unber
alle Silfteberœrenbeê 3ubel fin -fnftorie, tnebené Seren reb»
bier at fjærtegne fyam. fteiferen, fom bier rert, benaabebe

iffe alene
og ben

Slnbrofleé,

men

ffjænfebe fyam ogfaa fyané grifyeb

Sene. ÜJien golfet rar iffe tilfrebé
fyermeb; Slnbrofleé maatte meb Seren brage igjennem 23fyen3
©aber, forat alle funbe fee ben tafnemmelige Sere. Seren
lob ftg ogfaa taalmobig fere af fin Slien,
og golf raabte,
ibet be ftreebe SBlomjter paa Senen og faftebe ©arer til
Slnbrofleé: ,,©eer Seren, ÜDlenneffetë ©æfteren, og 2Jien
neffet, Sørené Sæge."

tafnemmelige

2.

£>e to SSenner.

£o unge füîenncffer, Ülntonio og Ologer, ben

nier, ben anben

en

i

en

jamberne paa

begge fom ©larer;
ramte

granffmanb,

rare

ene

en

©pa«

jaa ulpffelige at falbe

©ererer fra Sllgier. £an folgte bem
men unber ben
tunge ©fjebne, fom

be bog giabe reb at faae en og famme
bem reb et SBeianlæg orer en ftlippe reb
©tranbbrebben." SS>e funne nu tale fammen om ©lægt og
SBenner, om gæbrclanbeté fjerne ftpft, ber befffyllebeé af bet

bem,

rare

£erre, fom brugte

96

|amme £ab, font jïuntmebe beb bere« Webber, og om bet
£aab om grifcb, font, uben at be »ibfte fbortebe«, ftebfe
(St inberligt Senfïab for
bleb mægtigere i bere« Srfft.
banbt bem berfor fnart meb finanben.
(Sn £>ag, ba bc atter arbeibebe fammen toeb ©tranb»
brebben, bien ütntonio et ©fib baer, fom fçntcê at nærme
ftg Canbet. „Sîaajïee," fagbe t>an tit Oioger, „tommer ber
Seltne forftob iffe ret, fbab fan bilbe fige
bor Sefrier."
bermeb, men Antonio (agbe faftig: ,,3cg mener ©fibet ber»
ube! men lab ©labefogben itte mcrrîe, at bi faoe feet bet.
Saar bet nu tommer nærmere til Äfften, faa fierté bi o« i
£>abct og fbomme ub til bet. $ænt, tjære Oîoger, ba ete
bi rebbebe." Dfeger funbe iniiblertib iffe rigtig tage ®eet i
benne ©læbe, tfi fan fabbe iffe lært at fbomme. 3bog ber»
for lob Sfntonio iffe Siobet fpttfe. „35u bolber big faft oeb
mit 33ælte," fagbe ben tro Sen; ,,jeg er ftærf og (benmiet
91 o g er« Uro blcb nu ftor; gjerne bilbe fan
ypperligt."
igjen betræbe fit gebelanb« ©runb og omfabne fine gor»
ælbre; men fan funbe jetter iffe uben ©bfen tænfe paa ben
gare, fan« Sen paa benne Skabe bilbe ubfætte ftg for.
bar ©fibet i Særf eben.
Antonio feiffebe : ,,Su er
bet Sib; lab o« (bringe i Sanbet!" Sten Otoger bilbe iffe.
„3eg tor iffe gjore big Srbcibet banfleligere," fagbe fan
græbenbe. Sien Antonio lob, fom fan iffe f)°rte bet, om»
fabnebe raff fin Sen, fiprtebe fig i Solgerne meb barn og
arbeibebe ftg frem meb ftor Snftrengelje. Cpffeligbii« biet)
man bem fnart baer fra ©fibet og en ©luppe bleb fat ub
®et bar ogfaa paa ben foie Sib, tbi
for at rebbe bem.
en abel Senncftrib truebe meb at ettbe bercé Sib.
£)a nem»
lig 9îoger obertpbebe fig om fin Sen« Ubmattelfe, bilbe fan
iffe bane fam længere til Sprbe, fan flap fan« Sælte og
fanf. Sien Sntonio anoenbte nu at fin Äraft og fentebe
fam op fra 3)pbet. 3 bette ©ieblif fom ©luppen til og
tog bem begge op i en næften ganflc lible« Silftanb. Seb
©Hb«folfene« Seftræbelfer fom bog Oîoger fnart til ftg fe lo
igjen; men fbor forfærbebe« fan iffe, ba fan faae fin Sen
og Sefrier uben Sib ligge beb fine gebber! 3 fl mrenbe fa»
fiebe fan fig ober fam, meb be ommefte Sanne og Âjær»
tegn fogte fan at falbe fam tilbage til Cibet, og
fbilfen
©læbe for fan« fjerte!
fan begpnbte btrfelig at aanbe
igjett. ®en gobe Sefanbling, be ttob paa ©fibet, gab bem
fnart be fbttnbne Âræfter tilbage. Öfter faa SDage« gorlob
—

(Inbelig

—

—

—

(

97
lanbebe be i

Çranfrig,

og intet

prooebe Senner fra fyinanben.
3.

(£n $prfte traf

en

formaaebe

©en

taïnemmelige

Dag

paa

en

mere

at

fïitte

be

flittig

og

@øn.

øpabferegang

en

Sanbmanb, fom arbeibebe paa Starten, og inblob jtg
i Samtale meb t)am. (Sfter nogle
©potgfmaal fit pun at
oibe, at Starten itfe oar fyanø Sienbom, men at f>an oar
Dagleier og arbeibebe for tre Start om Dagen, jjfprften
funbe itfe i en fpaft ubregne, tjoorlebeé bet oar
muligt at
tomme ub af bet meb faa" libt og enbba oære oeb faa
gobt
Stob, og t>an ^ttrebe fin gorunbring berooer. Sten Stan»
ben foarebe: „Det faae galt ub, t)Oië
jeg brugte faa me
g et.
3eg maa tomme ub af bet meb en trebiebeel. 2lf
munter

be to anbre Drebiebele bruger jeg ben ene til at betale min
©jcclb meb, og ben anben fætter jeg paa Otentc." Dette oar
nu en np ©aabe for
gprften. Sien ben muntre #uufmanb
bleo oeb og fagbe: „3eg beler min $ortjenefte nieb mine

gamle fforælbre, fom itfe mere tunne arbeibe, og meb mine
Som, fom forft ftulle lære bet. finne gjengjælber jeg ben
ftjærligijeb, be t)aoe oiift mig i min Sarnbom: bet er min
®jælb, jeg betaler. 21 f biffe, nemlig Sornene, fyaaber jeg,
be engang i min 2llberbom itfe oil forlabe
mig: bet
ben Capital, jeg fætter paa Sente."
fputef faa
jjfprjten
gobt om Stanben, at ^an tog jtg af t)anf Sonner, og
biffe bleo i Diben ligefaa braoe Stænb, fom beref $aber
at
er

baobe oæret, og unberftottebe pam rigelig paa ^anf gamle

Dage.

4.

©en gobe SJÎober.

3

laret 1796, ba ben franffe Irmee, efter fit
tilbagetog
fra tpbfflanb, paobe opflaaet fin 8eir oeb Spinen, længtef
en Siober i Soeitf efter
fin Son, fom oar oeb fbæten, og
fra boem bun i lang tib itfe baobe bort noget, og penbef fjerte
baobe ingen So mere i hjemmet. „fpan maa oære oeb Spin»
Irmeen," fagbe bun, „og Sot fjserre, fom pat gloet mig
batn, oil oel ogfaa fore mig til barn." Dg ba bun nu fab
paa Softoognen og fjorte ub af St. ^opannefporten i SBafel,
faa begpnbte bun, trohjertig og fnaffom, fom alle ©emptter
ere, ber trænge til Deeltagelfe og $aab, og Soeitferne i bet
7

98

#ete taget mere enb anbre, at fortætte fine Sfteifefammerater,
poab ber paobe breoet t»enbe tit benne Steife. „3inber jeg
pam iffe i Sciren oeb Solmar, faa gaaer jeg tit ©traéburg,
jrnber jeg pam iffe i ©traéburg, faa gaaer jeg tit tDtainj."
ttttan ga'o fig i ©naf meb penbe, og tilfibft fpurgte ttin
penbe: „$oab er ba eberé ©on oeb Slrmeen ? Sr ban ttttajor?"
Da ble» bun ganffe ffamfulb i fît 3nberfie, tbi pun taenfte,
ban funbe nof oære SStajor etter faabant noget, ba ban at»
tib paobe f)olbt fig brao, men bun oibfte bet iffe.
„Staat
jeg blot finber barn," fagbe bun, „faa maa ban ogfaa gjerne
Sn
oære noget minbre, tbi b an er bog attib min ©on."
©oten gif atlerebe neb
SJtiit paa benne ©ibe Sotmar,
bag ©jergene i Sifas, •fjprberne breo bereé ttoæg bjem, og
ftob ©otba»
©forftenene i Sanbébpen begbnbte at rbge,
terne fammen i Seiten iffe langt fra Sanbeoeien i ©rubber
meb ©eoæret oeb $oben, og ©eneraterne og Dberfterne ftob
fammen foran Jettene og talte meb binanben, og en ung
fmuf Dame i en poib ttjote ftob oeb ©iben af bem og
ouggebe et ©arn paa îtrmen. ttonen i fßoftoognen fagbe:
„Det maa b^Uer iffe oære nogen ringe fßerfon, fxben bun
ftaaer faa nær oeb be poie ferrer. 3eg ffutbenæften troe, at
ben, bun tater meb, er pcnbeé tDtanb." Den fjære Sæfer be»
gpnber atlerebe at mærfe noget, men ttonen i ffßoftoognen
mærfebe enbnu intet. #enbe3 ©îobcrpjerfe paobe enbnu in»
gen Slnelfe om, boor nær bun oar barn, men lige til Solmat
oar bun ftitle og talte flet iffe.
3 ©æjtgioerftebet, i>v>or ber
atlerebe fab et ftort ©elffab oeb Sorbet, og poor be SReifenbe
ogfaa fatte fig, poor ^ er enbnu oar ffUabø, oarpenbeé fjerte
ret fammenfnuget af SIngft og £aab for at erfare noget
om penbeé ©on, om ingen fjenbte pam, om bun enbnu
leoebe, om bun oar bteoen tit noget, og bog baobe pun
næppe 3>îob til at fporge berom. Dbi ber ftal ttftob tit at
fporge, b° OÏ ntan faa gjerne gab b erc et 3u> og poor et
SRei bog ogfaa er muligt. Stilige troebe bun, at enpoer
maatte mærfe, at bet oar penbeé ©on, efter buem pun
fpurgte, og at bun baabebe, at ban oar bteoen til noget,
©ten enbetig, ba Jjeneren bra'gte penbe ©uppen, polbt bun
pant hemmelig titbage i ttjolen og fpurgte pam: „ttjenber
3 iffe Sn oeb Sfrmeen, etter pur 3 iffe port täte om Sn,
ber pebber faa og faa?" Jjeneren fagbe: „3b, bet er jo
Oor ©enerat, fom
tigger i Seir per; pan par fpiijt tit tttiib»
bag poS o$ ibag;" og pan oifte penbe ben fptabé, poor pan
—

—

<

99

baübe ftbbet.
meente, at bet
ten.

Wen ben
oar

Weber treebe t;nm iffe, men
Sjeneten falber ba paa Sær
faaban bebber oot ©eneral." (Sn

gebe

t)cmê øpeg.

Særten ftger: „Ja,
Offtceer ftger ogfaa: „Ja, faaban bubber »or ©enetal," og
paa IjenbeS <Sprjrgêmaal fuarer ban: „Ja, faa gammel fan
ban ecere, og faaban cg faaban feer ban ub, og af g-ebfel
er ban en øoeitjer."
Da funbe bun iffe længer botbe jtn
Seoægelfe tilbage, men fagbe: „Det er min ©en, fom jeg
feger," og f>eribeé ærlige øoeitferanfigt faae næften enfolbigt
ub af uoentet ©læbe og af Âjærligbeb
og Unbfeelje.
$l)i
bun ffamntebe fig for faa mange $olf ooer, at bun ffulbe
oære Wober til en ©eneral,
og bun funbe bog iffe tie fülle
bermeb. Wen Særten fagbe: „3taar bet forbolber
fig faa
lebeê, min gobe ftone, faa lab eberë îei paffe af fftoftoognen,
og tillab mig, at jeg imorgen ganffe tiblig fpænbet for en
ftalefcbe og fjeter eber ub til'eberé $err øen i Seiten."
Dm Worgenen, ba bun fom tit Seiren
og faae ©eneralen,
ja faa oar bet beubeé øen, og ben unge Mone, fom igaar
baobe talt meb barn, oar b^ubeP øenttefone, og Sarnet
oar benbeé øennefen.
Dg ba ©enetalen faae fin Wober
og fagbe tit ftn ©emalinbe: „Det er b^ube," ba fppfebe
og omfaonebe be binanben, og Woberfjærligbeben og Same
fjærligbeben, og fpeibeben og ^bmpgbeben foemmebe i blu
anben og ubgeb fig i îaaret,
og ben gobe Wober bleo
længe i ufæboanlig SReretfe, iffe faameget forbi bun ibag
fanbt fine ftjæte, (om fnatere forbi bun igaar iffe baobe
fjenbt bem. Da Sætten fom tilbage, fagbe bon: „Senge
regne rigtignof iffe neb igjennem øforftenen nutilbagé, men
iffe for 100 Dtigsbaler oitbe jeg baoe unboæret at fee, ba
ben gobe Wober fjenbte fin øen igjen og faae
banP fipffe
og jeg lægger tit: „Det er bet ffjonnefte Sræf i bet men
neffelige fjerte, at bet faa gjerne feer til, naar Senner og
Saarørenbe uoentet igjen træffe biuanben, og at man ba
altib maa græbe af ©læbe, enten man oil eller ei."
5.

Den

gamle ©ub

leoer enbnu.

Set oar en øenbag Worgen. øoten ffinnebe flart og oarmt
inb i øtuen; milbt og forfriffenbe ftremmebe Duften inb
af
bet aabne Sinbue, og ube unber ©ubé blaae fpimmel,
b^o
Warf og (Sng ftob meb ©rent
og Slomfter, jublebe alle
ømaafuglene. WebenP ber ubenfor ooeralt oar ©læbe og Spft,
7

100

©lenbigpeb inbe i #ufet. ©elb Äonen, font
oav beb gobt 2)îob, fab ben 3)ag beb $ro
fofien og faae bebrooet neb for {tg ; enbelig reifte pun fîg
op, uben enbnu at pabe fmagt en 93xb, iorrebe fine ©ine
og gif penimob ©øren.
©et fpnteê birfelig ogfaa, fom om ber pbilebe en $or
boebe ©otg og
bog ellerê altib

bette -fjuué.
SDt>rtib bar ber i Sanbet; meb
bet baarligt; ©fatterne blebe mere og mere
trpffenbe; Slar for Star forfatbt -fMiuébœfenet, og ber bar
titfibft iffe anbet per at forubfee enb Strmob og Slenbigpeb.
2Ut bette t>aobe i lang ïib nebtrpft ÏRanben, fom elleré

banbelfe

ober

færingen gif

orbentlig Sorger; nu fortoiolebe pan reent
ja t>ttrebe enbogfaa mangen
Ulpffe paa ftg felb, for faa
lebeê at faae (Sitbe paa fît elenbige, ttofîeélofe Sib. #ber
fen f>jaIfo bet, t>bab pané Äone i fît gobe |mmør fagbe,
iffe Relier pané Senneré berbêlige og aanbelige ïroflegrunbe;
pan bleb berbeb fun enbnu mere forrigfulb. ©et er ba let
at inbfce, at pané fiaffelê Äone tilfîbjt ogfaa maatte tabe
ÏRobet.
©og meb penbeé ©orgmobigpeb ï>abbe bet en
ganfïe anben Sejïaffenpeb, fom bi nu fnart fïutle pore.
©a 'Dîanbett faae, at pané Äone Ergebe, og at pun
bilbe ub af ©tuen, polbt pan penbe tilbage og fagbe: „®tt
flipper iffe bort, for bu figer mig, pbab bu fattet !"
£un tab enbnu en ©tunb, berpaa brog pun et bpbt
©uf og fagbe: „Slf, fjern SWanb, jeg pat i benne Stat
bromt, at ben gamle ©ub bar bob, og at alle (Sngtene
fulgte pant til ©taben!"
„<§>oor fan bu bog troe eller tønfe faabant bumt £øi!"
bar en

flittig

og

at tente paa ^rcmtiben,
©ang, at pan bilbe gjore en

beb

fbarebe SRanben. „®eeb bu iffe nof, ©ub fan iffe boe!"
©a firaalebe ben gobe Âoneê Sinfigt af ©læbe, og
ibet pun fjcerligt trpffebe begge Sftanbené jamber, ubbrob
pun: „Slltfaa leoer ben gamle ©ub enbnu!"
„3a bift," fbarebe SJtanben, „pbo bil tbible om bet !"
©a omfabncbe pun pant, faae paa pam meb pulbfaltge
©ine, ber firaalebe af ïillib, fyrcb og ©tøbe, ibet pun
fagbe: „3p nu, fjcere SRanb! naat ben gamle ©ub leoer
enbnu, pborfor troe og fiole bi ba iffe paa pam! pan par
talt pbert ■fbaar paa bort $ooeb, iffe eet falber af uben
pané SSiHie, pan flæbet Silierne paa 'IR arten, giber ©pur»
bene bereé

(

$obe

c

8 fRabnene bereé 9iob."

101
25eb biSfe Orb

falbt

oar

bet for SDÎanben,

ligefom

otn

ber

#inbe fra banS Otne, og fom om alle tunge SBaanb
om hjertet loënebeê ;
for forfte ®ang i tang îib fmitebe
ban, og tafîebe fin fromme, tjære Äone for ben Sifl, boor»
»eb t)un baobe gjenoplioet £)anø bøbe £ro
paa ®ub og
falbt banS ïillib tilbage. ®a ftinnebe Soten enbnu oen»
ligere inb i Stuen paa tilfrebfe fDîennefïerê Slnftgt, Suften
oiftebe mere oeberfoægenbe om Smilet ban bereS Äinb, og
fuglene jublebe enbnu tåbeligere hjertets ïaf til ®ub.
en

6.

Søn for Utrofïab.

ttnbet Ärigen mellem {^ranfrig og SßreuSfen

oar

en

ben

Oeet af

franjïe Slrtnee riffet inb i Steffen. Oer oar ogfaa
ïroppet af ben rpinfïc fyorbunbêtjcrr meb bem, og en baierf!
eller toürtembergff Officeer bleo inbfoarteret t)ol en Slbelê»
manb og fit et Scerelfe anoiift, poori ber
t>ang mange fmutfe
og foftbare SDtaterier. Officeren fpnteS ret at fyaoe fior $ot»
noielfe beraf, og ba batt paobe oæret nogle Oage bos benne
SUtanb og oar bleoen gobt bebanblet, bab
ban barn en Oag,
om

ban oilbe forære fjam

inbring.

SBærten

et

af biSfe SOîalerier tit

en

®r»

gjorte bet meb $ornoielfe, og ooerlob tit
ftn ©æft feto at oælge fig bet, fom ban fpnteS bebft om.
Sftaat man felo ffal ubfoge jig en
foræring
nogen,
faa tilfiger fpofligbeb, at man ifte oætger fig bet SBebfte o<j
bet Äoftbarefte; tbi faalebeS er bet ifte meent. Oettc
gjorbe
beller itfe ben yiremmebe, tbi af alle StRalerierne oalgte ban
netop bet ringefie. SDien bette oar flet ifte StbelSmanben tit»
paS, og ban oilbe gierne labe barn faae bet allerfoftbarefte
iftebet. „$err Oberfi," fagbe ban meb fprrlig Uro, „boorfor
oætger Oe Oem juft bet alterflettefte SDfaleti, og fom tillige
af en ois Statfag bar en iærbeleS SBærbi for mig? £ag bog
bettete bette ^et eller bet ber!" Sten Officeren bteo oeb bet,
ban baobe oalgt og fpnteS itfe at lægge SDtærfe til, at banS
SBærts Uroligbeb fleg meb £>r»ert ©ieblif, men
git lige bcu
og tog SRaleriet neb. SJtu faae man paa SDfuren, poorSÏRale»
riet baobe bængt, en flor
fugtig SÇlet. „fjoab er bette per?"
fpurgte Officeren forbittret fin bobblege Sært, ibet ban flobte
flærft tit SDÎuren; ba falbt paa een ®ang et Sßar npS inb»
murebe og ooerfaltebe SDluurfteen ub, bag boilte alle StbelS»
manbenS SÇenge, banê ®ulb og Sølotoi oar inbmuret. Oen
gobe SDfanb anfaae nu fin (Sienbom for tabt, ibetminbjte oen»

102

pan, at ben fjenbtlige Ävigömaub fei» »übe foretage
Geling af ©pttet uben ©fifterettenø $jc»(p,/og pun fanbt
ftg ogfaa rolig beri og forlangte blot af Officeren, at pan
fïulbe fige pam, t>üoraf ban »ibjte, at fßengene »are ftjulte
i 'Hîuren bag »eb IDtaleriet.
Officeren fagbe: „3eg flat
ftraj labe 9lngi»eren beute; jeg ffplber bum beéuben enbnu
en
©dønning." Og fort efter bragte pan« ïjener
IDluurmefteren felo, ben famme,
fïulbe man troe bet!
fom pa»be gjort Jorbpbuingen i 3Wuren og faaet ftn 23e
taling berfor.
Oet er nu en af be ftorfte ©acipbejtreger, fom Ojce>
»den fan foctte paa fît ©t>nberegiflcr. ïpi en fbaanbocnfcG
manb fïçlber fine Äunber ben ft er fe ïrofïab, og i jemine»
ligpcbcr, p»ori bcr ingen Uret er, ben famme £a»épeb, jom
om bun paube gjort ®b berpaa.
IDïen p»ab gjor man iffe
for ©enge« ©fplb? Ofte bet ©amme fom for tampen eller
©algen eller Sugtpufet, ffjønbt bet »iftnof iffe er bet, man
beiler til.
35et maatte ogfaa ©i efter ©aütp» erfare.
$pi
Officeren lob pam ubbetale 100, figer og ffrioer punbtebe
©toffeprpgl, 'lutter flingenbe SDtpnt, og ber »ar iffe en
©ten îlbelêmanben ga» bun bun«
enefte falf! berimellem.
Sienbom urørt tilbage,
©egge Oele »ar gobt gjort, og
jeg »uffer, at enb»er, ber flat pace 3nbf»artering, maa
finbe en faa retjïaffcn ©œfî, og enb»er fyonceber en faabait
tebc
en

—

—

©dønning.
7.

lir. Charles.

En Kjøbmand i Petersborg, en Franskmand af Fødsel, vuggede sin deilige redmussede Dreng paa sit Skjød, og man
saae paa ham, at han var en velhavende og en
lykkelig Mand,
og at han skjennede derpaa og ansaae sin Lykke for en
Velsignelse fra Gud. I det samme træder en fremmed Mand,
en

Polak,

med

fire

dret
Hvem

paa den
tilhøre

skulde de vel

fattige,

halv forfrosne Børn

ind

ad Døren.

eder Børnene.“

Kjøbmanden saae forunFremmede.
„Hvad skal jeg med de Børn?
de? Hvo sender dig til mig med dem?“ „Hvem

„Her bringer jeg

tilhøre,“

svarede

Polakken, „uden

en

død Kone i

Sneen, 70
hvad

Ven,

Miil paa hiin Side Vilna.
I kan gjøre med
I vil.“
Kjøbmanden sagde: „I gaaer feil, min
I maa ikke være kommen paa det rette Sled.“

Polakken

svarede

uden

at

lade

sig

forstyrre:

„Naar

dem,
gode
Men
I

er

103
Herr Charles, saa
virkelig hos Herr

paa reite Sied.“
Og han var ogsaa
Sagen var denne: En Enke efter
en Franskmand havde
længe levet i Moskau i Lykke og Velstand.
Men, da de Franske i Aaret 1812 kom til denne

Slad,

jeg

er

Charles.

behandlede hun

Inrivaanerne

syntes

sine

Landsmænd
thi

om;

Blodets

venskabeligere, end
fornegler sig

Rest

Da hun i Stadens uhyre Brand ligesom alle de
andre havde mistet sit Huus og alt, hvad hun eiede, og kun
havde reddet sine fem Bern, maatte hun, da hun var bleven
mistænkt for at have holdt med Franskmændene, forlade ikke

aldrig.

blot

sig
Da

Byen, men ogsaa Landet.
Petersborg, hvor hun
hun nu paa sin Flugt i

til

Hun vilde ellers
haabede at finde

have

begivet

rig

Fætter.

en

en
skrækkelig Kulde og under
navnlese Lidelser var kommen til Vilna, traf hun der, syg og
blottet for alle Nødvendigheder og
Bekvemmeligheder, en ædel
russisk Fyrste, for hvem hun klagede sin Ned.
Den ædle

Fyrste skjænkede
at

vide,

Valget

at

hende tre hundrede

hun havde

en

Fætter i

imellem at fortsætte Reisen

Rubler,

Petersborg,
til Frankrig

og da han fik
gav han hende
eller med Pas

vende

Da saae hun tvivlraadig paa
tilbage til Petersborg.
sin ældste Dreng, som var den forstandigste og
tillige den
svgeste.
„Hvor vil du hen, min Dreng?“ „Hvor du gaaer
hen, Moder,“ sagde Drengen, og han havde Ret. Thi endnu

fer

Afreisen

synede

hun

Akkord med

steg han

sig

da

ned

med

de

i

Graven

fer

hende.

Saa for-

og sluttede
for fem hundrede Rubler skulde

nedvendigste Sager

Polak, der
Petersborg til hendes Fætter; thi hun tænkte:
han vil nok lægge det Manglende til.
Men hver Dag blev
bun svagere og svagere paa den lange besværlige
Reise, og
døde tilsidst den sjette eller syvende Dag.
„Hvor du gaaer
hen,“ havde Drengen sagt. Den stakkels Polak arvede hendes Børn efter hende, og de kunde
netop tale saameget med
hinanden, som en Polak forstaaer, naar en lille Franskmand
taler Russisk, eller en lille
Franskmand, naar man taler Polsk
med ham.
Ikke enhver Læser gad være i hans Sted.
Hel1er ikke han var
synderlig vel tilmode.
„Hvad skal jeg nu
hvor skal
gjere?“ sagde han til sig selv. „Vende om
hvem skal jeg bringe
jeg gjøre af Børnene? Reise videre
dem til?“
„Gjør, hvad du bør,“ sagde endelig en Stemme
i hans Indre.
„Vil du skille Børnene ved det Sidste og
Eneste, de have arvet efter deres Moder, dit Ord, som du
har givet hende?“ Saa knælede han ned med de ulykkelige
en

fere hende til

—

—

104
og Moderløse omkring Liget og bad paa Polsk et
Fadervor med dem.
„Og led os ikke udi Fristelse.“ Derpaa lod enhver af dem en Haandfuld Snee og en Taare falde
Fader-

paa Moderens kolde Bryst tor at betegne,
have ydet hende den sidste Pligt at stede
naar

til

Jorden,

kunnet, og at de nu vare ulykkelige og
Derpaa kjørte han trøstig videre med Børnene

thi han stolede trygt paa, al Han, der havde
ikke vilde lade ham i Stikken med

Petersborg,

anbetroet ham
dem.

gjerne vilde

de blot havde

forladte Børn.
til

at de

hende

Da

kyndigede

Børnene,

den store Stad udbredte

nu

han

sig endelig,

sig

for hans

Øine,
Foermand,

anden

en

som

ogsaa først udenfor Porten spørger, hvor
stille i Byen, hos Børnene, saa godt han

han

skal

er-

der

holde

kunde gjøre sig
dem, hvor Fætteren boede, og faaer at vide af
dem, saa godt de igjen kunde forklare sig for ham: „Det
veed vi ikke.“
„Hvad hedder han da?“
„Det veed vi
heller ikke.“
„Hvad er da jeres eget Familienavn?“

forstaaelig

for

-—■

—

„Charles.“

Læseren

og kom det

an

Fætteren,
ude.

saa

paa

vare

troer

allerede

at

ane

Sammenhængen,

skulde Herr Charles ogsaa være
Børnene forsørgede, og Historien dermed

mig,

saa

er
ofte sindrigere end Opfindelsen.
Nei, Herr Charles er ikke Fætteren, men en anden af samme
Navn, og endnu den Dag idag veed ingen, hvad den rigtige
Fætter hedder, og om han boer i Petersborg eller ikke.
Saaledes kjørte da den stakkels Polak i to Dage i stor Forlegenhed om i Byen og havde smaa Franskmænd tilfals.
Men ingen vilde komme og spørge: „Hvad koster Parret?“ og da
han tilsidst kom til Herr Charles, vilde denne ikke engang

Men

Sandheden

have dem for siet intet, og
af dem.
Men, da Polakken

var
nu

ikke tilsinds at beholde nogen
rerende Enfoldighed for-

med

talte ham deres tunge Skjebne og
og tænkte: „Een af dem vil jeg
det blev ham stedse tungere og
sagde til sig selv: „To vil jeg

Børnene

Elendighed,
dog skille

varmere

skille

om

ham

blev
ham

han rort

ved,“

og
og han
af med,“ og da

Hjertet,

klyngede sig op ad ham i den Tanke, at det var
deres Onkel, og begyndte at græde og hulke, og Herr Charles nu hørte sit Lands Toner, da rørte Gud hans Hjerte, saa
det var for ham, som naar en Fader seer sine egne Børn
græde og klage, og han sagde: „I Guds Navn, naar saa
skal være, saa vil jeg ikke vægre mig,“ og han tog imod
alle Børnene.
„Sæt eder lidt ned,“ sagde han til Polakken,
I skal have en Skaal Suppe at styrke eder paa.“
95
'

105
Polakken spiste Suppen med god
Appetit og et let Hjerte
Han lagde Skeen bort, og blev sidog lagde Skeen bort.
dende.
Han stod op, og blev staaende.
„Vær saa god,“
Vei
sagde han endelig, „og gjer mig færdig; der er
til Vilna

lang

;

har sluttet Akkord

Konen

med

mig

om

fem hun-

drede

Rubler.“
Da foer der dog den milde
Mand, Herr
Charles, noget over Ansigtet, ligesom en Foraarssky kan lebe
med en let Skygge hen over en solklar
Eng.
„Min gode
Ven,“ sagde han, „I kommer mig noget underlig for. Er
det ikke nok, at jeg har skilt eder af med
Børnene, skal jeg
endnu ovenikjebet betale eder Fragten for dem?“ Thi dette
kan hændes selv det bedste og redeligste
Gemyt, især en

Kjøbmand,
han

ikke

naar

vil

man

have

kommer

noget med

ham

med

en

Regning,

som

gjøre. Polakken svarede:
„Gode Herre! Er det ikke nok, at jeg bringer eder BerTiderne
nene, skal jeg ovenikjebet have gjort det for intet.
ere ikke dertil,
og Fortjenesten er kun ringe.“
„Just derfor,“ sagde Herr Charles. „Eller mener I, at jeg er saa
rig, at jeg kan kjebe fremmede Børn op, eller saa ugudelig,
at

jeg driver Handel

igjen?“ Men,

da

med

det

nu

at

dem?
kom

Vil
til

I

en

maaskee

have

dem

Forklaring
hørte, at Herr

nærmere

imellem

dem, og Polakken til sin Forbavselse
Charles slet ikke var Fætteren, men kun af Medlidenhed havde
laget de stakkels Fader- og Moderløse til sig, sagde han:

„Ja saa! jeg er rigtignok ingen rig Mand, og eders Landsmænd, Franskmændene, have heller ikke gjort mig dertil,
men, naar saa er, saa kan jeg heller ikke forlange det af
eder.
Gjør de stakkels Rollinger godt for det,“ sagde det
brave Menneske, og der kom ham en Taare i
Øiet, som kom

fra

et

rørt

og overvældet

Herr Charles.

Monsieur

Idelmindsle overvældede den
tænkte han, og en fattig
da Polakken nu gav sig til at kysse

Hjerte.

Charles,

polsk Vognmand
og
Afsked, det ene efter det andet, og formane dem
paa Polsk til Lydighed og Fromhed, sagde Herr Charles:
„Gode Ven, bliv endnu et Øieblik.
Jeg er dog ikke saa
fattig, at jeg ikke skulde kunne betale eder eders velfortjente
Løn, da jeg har modtaget eders Fragt,“ og han gav ham de
-—

Børnene til

fem hundrede Rubler.

Saaledes

ere

skjøndl mangen
Stads Porte, vist

Børnene

en
var

forsørgede

af

Læserne,

i

ængstelig

da vi

Uro

Fragten betalt,

og
vare

for,

og

udenfor den store

om

Polakken kunde

106
faae Fætteren

opspurgt, og

Børnene,

har det

saa

om

denne ogsaa vilde lage sig af
ikke engang behøvet

altstyrende Forsyn

ham dertil.

Seit Ijelfttebebe patient.

8.

Soll b fl be meb alle bcreé røbe ©runfer bog ogfaa
©bgbomme, fom ben fattige Bîanb, ®ub
itfe
Soo,
jïee
fjcnber noget til; tf)i bet gioeø ©pgbomme,
fom iffe ftiffe i Sufton, men i be fulbe $abe og be blinfenbe
©laé, i be bløbe Sanejtole og ©ilfefengen, fom f)itn rige
Smfierbammer fan fortælle en fnjforie om. Den bele $or
mibbag fab ban i en Sæncftol og fmogebe îobaf, eller laa
i bet aabne Sinbue og talte ïagftenene paa pufene; men
til IDtibbag fpijîe batt bog fom en Datffer, og Naboerne
fagbe ofte: „Slafet bet ube, eller er bet o or Sabo, ber pu
fler?" £ele ©ftermibbagen fpifle og braf ban igjen, fnart
noget Äolbt, fnart noget Barmt, uben at oære fulten, og biet)
faalebeé Oeb, af lutter Äjebfommeligbeb, inbtil ben filbige
Elften, faa at man albrig ret funbe fige, b»or banê IDiibbag
enbte eller batte Slftenêmaaltib begpnbte. 9îaar buo nu buobe
fpiift til ülften, lagbe bun ftg til ©engé, og oar faa trat,
fom om bun belf Dagen igjennem baobe langet ©teen ellet
fløoet Brcrnbe. Deraf bleo buu ba tilfrbft faa tt>f fom en
#umlefaf, og funbe ncefope røre ftg uf ©tebet. 'Dîub og

9lige

mange Ulpffer og

©olm oilbe iffe

længer fmage bum,

man

oilbe troe

ijberfeit

og

bun

our

i

lang Db,

friff eller ret ft>g ; bog, bbi3
bum felo, faa baobe ban 365 ©bgbomme,

fom bet ofte gaaer,

ret

nemlig boer Dag en attben. 2llle be Sager, ber Oare i 21m
jterbam, fpurgte ban tilraabé. $an flugte bele ©panbe fulbe
af SJiijtur, bele ©tuffer fulbe af Suloer, 0 g filler faa flore
fom 2lnbe26g; faa at man tilfibft for ©pog iffe falbte bum
anbet enb bet tobenebe Slpotbef.
DJten al ben Doftoreren
bjalp bum iffe noget; tbi b‘m gjorbe iffe, b°ub Sagerne
elleré befalebe bum, men fagbe altib: ,,©ubé Døb, bnorfot
er jeg ba en rig 9)tanb, naar jeg ffal leoe fom en £uttb,
og Doftoren iffe fan gjøre mig raff for alle mine Beuge."
©nbelig bovte ban tale om en Sage, ber boebe ^alo
trebfïnbétpoe Bîile borte, og fom oar faaban en ^ejemefter,
at be ©pge bleøc raffe, naar bun blot faae rigtig paa betn,
og Døben gif af Seien for batn, boot bun lob ftg fee. Dl
benne Dîattb fattebe bun ïillib, og ffreo bum et SØreb til,

107

fyoori fy an fortalte fyam fin ïilfîanb. 7) of toren mætfebe fîraj,
fyoab bet oar, ber fattebeê fyam, nemlig iffe SDtebicin, men
OJÎaabefyolb og Heoœgelfe, og fyan fagbe til jïg felo: ,,£a,
fya, gob’ Äarl, big jïal jeg fnart furere!" ©erfor ffreo fyan
fyam et Hreo tilbage af følgenbe 3nbfyolb: ,,3Hin gobe Hen!
bet er en fient $ijtorie meb fer.
©og fïal jeg nof fyjcclpe
fer, naar 3 »il folge mit Haab. Sagen er ben, at 3 fya

et fælt ©pr i OHaOen, en Sinborm meb fpo Htunbe. SHeb
benne Cinborm maa jeg feb tale, og 3 ntaa bcrfor fomme
til mig. fDïen for bet forfte maa 3 iffe fjore eller ribe, men
maa reife meb Hpoftlenes
#efte; tfyi ellers rpfîeê Sinbormen,
og fyan biber jer jjnboolbene iftpffer, fpo Harme paa een
©ang biber fyan mibt ooer. j^or bet anbet maa 3 iffe fpife
mere enb to
©ange om ©agen, libt ©ront om SHibbagen
meb en Smule fßelfe til og om Aftenen et
bbbfogt 2©g,
og om URorgenen libt Hjobjuppe meb purløg i. 9llt fyoab
3 fpifer mere, bet fyar iffe 3 gobt af, men Sinbormen, fom
berocb biber ftørre og ftørre og trfyffer Seoeren i Sioet paa
jer, faa at bet blioer Snebferen, og iffe Sfræbberen, ber
tommer til at tage fUtaal af jer.
©ette er mit Haab, og
naar 3 iffe
følger bet faa »il 3 rtocfte Soraar iffe fomme
til at fyøre ©jogen. Hu fan 3 gi^re, fyoab 3 oil."
©a patienten fyerte bette, lob fyan jtraj ben
følgenbe
OHorgen fine Stornier pubfc, og begao fag oaa 'Heien, fom
©öfteren fyaobe befalet fyam. ©en forfte ©ag
gif bet faa
langfomt, at en Snegl magelig funbe fyaoe oæret fyané Sor
riber; naar nogen fyilfte fyam, taffebe fyan iffe berfor, og
fyoor ber freb en Orm paa Heien, gif fyan iffe tilfabe for
ben. men traabte ben ifyjel.
3Hen allerebe ben anben og
trebie fHorgen forefom bet fyam, fom om fuglene
albrig fyaobe
funget faa fmuft, og ©uggen oar faa friff, og Äornblem
fterne paa SHarfen faa blaae, og alle §olf, fom mobte fyam,
jaae faa oenlige ub, og fyan ogfaa; og fyoer Hîorgen, naar
fyan begao ftg faa Heien fra Hærtsfyufet, fyoor fyan fyaobe

ooernattet, bleo bet fmuffere og fmuffere; og ba fyan ben
fjortenbe ©ag fom til ben Hf, fyoor ©oftoren boebe, og ben
ncojte SHorgen jtob op, oar fyan faa raff, at fyan fagbe til
ftg felo: „3eg funbe bog albrig oære bleoen raff til nogen
ubeleiligere Hib enb nu, ba jeg fïal tale meb ©oftoren.
Haar bet bog bare fufebe mig libt for ©rene, eller jeg fyaobe
en Smule ft'oalme!"
©a fyan nu fom til ©oftoren, tog
benne fyam oeb $aanben og fagbe tit fyam: „Sortæt
mig ba

108

fra førft til ftbff, boorlebeé 3 ^ar bet, og b«ab bet
egentlig feiler eber." SRen patienten fagbe: „#ett Doftor,
mig feiler, ®ub »cere loüet, intet, og berfom 3 er faa funb
Da fagbe Dof
og rajï, fom jeg, faa ffal bet fornøie mig."
eber
Sfanb
en
toren:
inb, at 3 bat
„Det t>ar
gioet
gob
fulgt mit 9taab. Sinbormen er nu forbreoen, men 3 W
enbnu 3@g i QJÎaoen af ben; berfor maa 3 igjett gaae
t)jem til gobé, og hjemme maae 3 flittig faoe 93tænbe,
naar ingen feer bet, og iffe fpife mere, enb 3
SlfJfoetit
til, at Sßggene iffe ffulle blioe til Unger. Ulaat 3 gi«
bet, fan 3 enbnu blioe en gammel ïïianb," lagbe fyan
fmilenbe til. IDien ben rige 3lmfierbammer fagbe: „#etr
Doftor, 3 er en l)uul Srober, og jeg forftaaer fer nof."
Dg ban fulgte fiben beftanbig bané> Ofaab, leoebe i 87
Star, 4 IDfaaneber og 10 Dage, og oar faa frij! fom en
$iff, og boert Dfptaar fenbte ban Sergen 100 Dufater til
foræring, og lob b fl m t>ilfe og fige, at Sinbormenø 2Sg

nu

enbnu iffe oare fomne oibere.

9.

Døbens

ølag.

,,^eg er nu (Sier af bunbrebetuftnbe Daler," fagbe ben gamle
©tegoriué, ibet ban oanbrebe op ab £øien, ber laa mibt i be
3orbeienbomme, ban baobe fjobt. „3eg eier nu 100,000 911).
og er fun 65 9lar gammel; jeg er funb og farff og af en
ftccrf Âonfîitution; nu oil jeg ba fpife og briffe gobt og
gjore mig ret tilgobe mit beleøorige Sio igjennem." „3eger
nu en üjîanb Oaa en ïoube ©uib," fagbe ben ©amle, ba
ban oar fommen op paa bet Doerfie af ©frænten, b^orfra
ban baobe Ubftgt ooer alle fine ©ienbomme; „bcr," fagbe
ban, „ber oil jeg labe anlægge en grugtbaoe; paa ben ÿlet
ber oil jeg labe anlægge et 2InnanaêDriübuuê. Diêfe Sønben
butter bift i Saggrunben, be maae bort," fagbe ben ©amle;
„be betage mig Ubftgten."
„ÏRen boab ffal ber ba blioe
af be ftaffelé Sonber?" fpurgte $oroalteren, ber lebfagebe
barn. ,,Det maae be felo forge for," foarebe ©regoriné.
,,Dg benne Sanbmølle maa iffe ligge ber lige oeb Slåen,"
fagbe ben gamle ©regoriuê. ,,$îen bo or ffulle ba ©og
netø beboere faae bereë Sæb malet?" fpurgte goroalteren.
„Det fommer iffe mig oeb," foarebe ben ©anale. Derpaa
gif gamle ©regotiuø bi em igjen, fpiffe meb ubmeerfet
Sippetit fin SlftenéSmab, braf fag en plaffe ffßorter, røg et
—

109

$at CPibcr og falbt i en btyb ©lummer, fom ban albrig
oaagnebe of) af. Sønberne beboe enbnu ben3orb, paa
boilfen be før baoe boet; Stollen ftaaer enbnu, boor ben
før b« ftaaet; og ©ogneté Seboere gtcebe ftg ooer ben
mere

gamle ©regoriuê’ë
10.

J>øb.

Äong gfreberif

Sîobo.

og

$ong gteberif

af ifreuéfen baobe ftre DDliil fra Øerlin et fmuft
Sbftjlot, fom ban gierne oiibe baoe boet paa, naar ber fun
iffe teet oeb baobe ftaaet en flapprenbe DDÎolle. $b for bet
førfie foasfer et fongeligt ©lot og en Sanbmølle iffe gobt
oeb ©iben af btnanben, ffjønbt #oebebrøbet (mager
gobt
ogfaa fma ©lottet, naar bet er malet ret fiint (ma SDløllen
og bagt gobt i Sageroonen. DDlen bertil fom enbnu, at, naar
Äongett fab i fine bebfte Janfer og iffe teenfte ()aa ftn Diabo,
aabnebe DDlølleren ()aa een ®ang for Sanbet og lob bet
ftrømme ub ooer hjulene, og teenfte flet iffe (jaa fin fjerr
Diabo. ©a funbe Âongenê ïanfer iffe faae DDlollebjulet tit
at flaae igjen, men mangen
®ang ftf berimob DDtølleoeerfet
Âongenê ïanfer til at gaae ijlaa. DDlin fjeere Seefer teenfer
oel: „®n Äonge bar jo Øenge fom ©recé; boorfor affjober
ban iffe Dlaboen DDtøllen, og laber ben rioe neb." Äongen
oibjle boorfor. (§n 3)ag laber ban DDlølleren falbe til
fig. „3 fan begribe," tiger ban til barn, „at oi to iffe
funne beftaae oeb ©iben af btnanben. ®n af oø maa oige.
DDlølleren fagbe:
^oab gioer 3 tnig for mit ©lot?"
„fjoot boit bolber 3 bet, min -fjerr Dfabo?"
Äongen
foarebe: „3 naragtige DDlenneffe, faa mange Øenge bat 3
iffe, at 3 fan affjøbe mig mit ©lot. $üor boit bolber 3
eberê DDlølle?"
DDlølleren foarebe: „©aa mange Øenge
bar ®eteø DDlajeftcrt boller tffe, at ®e fan affjøbe mig min
DDlølle; tbi ben er iffe tilfalé." Äongen gjorbe førjl eet
Sub, ber^aa nof eet, og enbelig et trebie, men Dlaboen bleo
beftanbig oeb ftt Drb. „®en er iffe tilfald," fagbe ban.
„3eg er fobt i ben, jeg oil ogfaa bøe i ben; ligefom jeg bar
faaet ben efter mine j^cebre, faalebeé ffulle mine (Sfterfom
mere igjen faae ben efter
mig, og meb ben ffulle be aroe
bereê fÇœbreê Selfignelfc."
®a fatte Äongen et aloorligt
Slnjtgt op. „Seeb 3 oel, min gobe SDlanb, at jeg iffe bar
nøbig at gioe eber faa mange gobe Drb. 3 e 9 laber eberé
SDløUe ourbere, og brftber ben neb. ©aa fan 3 tage $en
—

—

—

110
IDÎen Volleren
3 oü, eller labe bem ligge."
»ar en uforfœrbet iïRanb, og foarebe (milenbe:
„©et oar
i
33
er lin oat
iffe
naar
©ereé
nol,
£ofretten
SDiajejtæt,
gobt
til."
£an meente nemlig, at lian oilbe labe Sagen gaae
til ßoo og ©om. 5Ru oar Äongen en retfærbig $erre, og
berfor tog pan iffe Sftollerené ©riftigpeb og §rimobigpei>
ilbe op, men fpnteb netop gobt berom; tpi ber fan albrig
figeb noget 33ebre til en Âongeë Oîoel, enb at ber t>erffer
Diet og Oletfaerbigtjeb i ßanbet, faa at felo ben Oiingefte
oeeb, at ingen fan panble oilfaarligt meb pant, men at
alle ere lige for ßooen, og at ben ßaoefie fom ben $oiefte
ftaaer unber ©omftoleneê Sefïpttelfe.
©erfot lob Äongen
fra ben $ib ©tolleren i Oto, og leoebe fiben i oenffabeligt
Otaboffab meb pam.
3eg tcenfer, at ßoeferen oil paoe faaet libt Slgtelfe for
en faaban Otabo og enbnu mere for en faaban £err Otabo.

gene,

om

—

11.

©en tunge

3?grbe.

2)en arabiffe Äalif eller $P r ft e ^affam oar en tëlfïer af
$ragt. og ba pan engang betpbelig oilbe uboibe ■Öaoetne
oeb fit Q3atabê, fjobte pan alte be omliggenbe 9lgre og ©tat»
fer, og betalte (lierne alt, poab be begjærebe berfor. ©er
oar fun en enefte, en fattig ©nfe, fom af Âjœrligpeb til
fine gorælbre iffe for nogen Øriié oilbe fælge bet lille Stpffe
3orb, pun paobe aroet efter bem, og ben #ptte, poor pun
fefo oar fobt, og poori pun paobe leoet faa mange Ipffelige
9lar meb fin afbobe ©tanb. ©a pun nu affiog etpoert $il»
bub om betaling for 3°rben, fom man gforbe penbe, bleo
Âalifenê Doerpofmefter, ber paobe Dpfpn meb $aoenå 91n
læg, forbittret ooer benne Âoneê Sgenftnbigpeb, lob 3 or^ en
meb ©tagt tage fra penbe og penbeé £ptte nebrioe; herefter
berettebe pan Äalifen, at benne Äone, alene for at trobfe
3'prften, paobe negtet goboilligen at afflaae bette Stpffe
3orb, ber laa mibt inbe i bet npe £aoeanlæg.
Dtogle
©age efter fom ben fattige ®nfe græbenbe til 3bn 33ej'cpir,
ber Oar Äabi eller Ooetbommer i Staben, og flagebe for
pam ooer ben ffore Uret, pun paobe libt. ©omnieren, ber
oar en ligefaa retfærbig fom flog ©tanb, inbfaae, at, ffjonbt
Äonen paobe ßooen paa fin Sibe, ftob penbeé Sag iffe paa
be bebfte jobber, ba bet iffe oilbe oære let at faae Äalifen,
ber oar oant til at potbe fin ©illie for ben poiefie ßoo.
—

»

111

ooerbeoiift

om, at

bon t>aobe Uret.

©en

ba

ftoge ©ommer

lob

fit Qßfel fable, t>rengte en ftov Sæf ooer Ralfen paa
5D^ret, og reb fyen til gprflené 4>aoe, boot bon fanbt ^am
t)oë nogle #aanboærféfolf, ber oare i 'gærb meb at bpgge
et fmuft Spftbuué paa ©nfené 3orb.
Äalifen bleo ganffe
fovunbret, ba bon faae dommeren meb ßßfelet og Sæffen,
men enbnu mere, ba 3bn Söefcbir faftebe ftg for t)anø geb
ber og fagbe: „Sitlab mig, £erre, al jeg maa fplbe min
Sæf meb 3orb af benne £aoe." Äalifen tillob bet; og ba
Sæffen oar bleoen fulb, bab ©omnieren uben oibete, om
Kalifen oilbe hjælpe pam Sæffen op paa Sdfelet. Uîu oibfte
#affam iffe ret, ^oab l)an jfulbe troe om HJÎanben; men af
SJtpsgjevrigbeb efter at erfare, l)oab benne boobe i Sinbe, lob
ban, fom lian fanbt jjané Segjæring ganffe naturlig, og gao
ftg til at lofte paa Sæffen. 2>ten ben oar meget for tung,
og begge oare iffe ijtanb til at faae ben op fra Sorben,
©a lo Äalifen og fagbe: „IRet, min gobe Äabi, ben Sprbe
er for tung, meget for tung."
2Ren 3&K 93efcf>tr foarebe
ganffe rolig og uforfærbet: „Ja, £erre, benne SSprbe finber
bu for tung; og bog inbepolbcr ben fun en liben ©eet af
ben 3orb, fom bu paa en uretferrbig fOîaabe £>ar bereuet en
fattig Snfe. >§>oorlebeø oil bu ba funne bære bet fiele «Stoffe
3orb, naar 23erbené fierre engang paa ©omntené ©ag
ftalifen følte ftg truffen
lægger bet paa bine Sfutbre?"
af benne Sale ; ban rofte ©omnierens $rimobtgbeb og 3tet
færbigtjeb, og befalebe, at man iffe alene ffulbe gioe ©nfen
l)enbeø 3°rb tilbage, men enbog gioe fjenbe bet fmuffe
ßpftbuuS, fom opførtes, til SBolig, iflebetfor benbeS
gamle fiptte, fom oar nebreoen.
—

—

—

12.

Reiferen og ben SSife.

(Sn finejtj! Äeifer miftebe engang fm bebfte $efi oeb en
Çorfeelfe. fierouer bleo tjan faa opbragt, at
Sil al
fan greb en ßanbfe for at gjennembore Äarlen.
fipffe oar ber en iPbilofopb eller oiiø lOîanb i ÄeiferenS
3‘olge, fom traabte til og fagbe: „Äeifer, nær oar bette
SDienneffe blevet en ©øbenS 2Hanb uben førft at oære
bleoen ooerbeoiift om fin gorbtpbelfe."
„DoerbeoiiS barn
ba," fagbe Reiferen.
Sß^ilofopf)en tog Canbfen af ÄeiferenS fpaanb og oenbte
ftg imob ben Sfptbige meb bisfe ©tb: „UlpffenS Søn, ^ex
StalbfarlS

—

112

Çorbrpbelfer! $ørft er bu ©fplb i en $efi? ®øb, fom
Reiferen baobe betroet tit bin Dmforg; berfor fW bu nu
ogfaa felo boe. ©ernaeft er bu ©fglb i, at min ^rerre bar
i ben ©rab forioret fig, at t>an feer ftaaer rebe til at lægge
oolbfom #aanb paa big. $)ette er en $orbrpbelfe, ftorre
enb ben forrige.
Snbelig er bu ©fplb i, at bet nu fnart
oil t)ebbe ooer tjele Oiiget, at Reiferen for en £eft? ©fplb
t)ar brccbt et ÜJÎennefïe. îleroeb mifter ban fit gobe 9iaon
og Dtpgte. Ulpffen? ©on, bet er bin trebie og jïræffeligfie
Srobe, inbfeer bu bet?"
„Sab bam gaae," raabte Reiferen, fom følte fig truffen;
„jeg oil itte for ban? ©fplb mifte mit gobe 9taon og Dîpgte."
bine

13.

îDommerflogffab.
A.

$
en

af be rigefte fbanbelsfiæber i pubien teoebe engang
SJÎufelmanb, ber oar i ftort ÏRt) for j^rombeb og met
en

fïaffenbeb. ©ernte berige $?anb tilbragte bele ® a 9 e '
îemplet, og ffœr^ebe Çaften? ©trengbeb ocb tuftnbe ©aon,
fom ban baglig paalagbe ftg. Slibrig baobe ben berujenbe
©rif, b B > ê Sîttbelfe profeten bat forbubt, befmittet b«irô
Sceber. ©ernte 'Batibel baobe forfïaffet bam alminbelig $ei
agtelfe og ïiltro; meb eet Drb, boit £>at>bc oeb fin ©treng
beb og $roml)eb gjort fig faa berømt, at naar man oilbe
oæffe en b#i Çorejîitling om et ÜDÎennefïe? ülnbagt eller
Ülîagerbeb, fagbe man blot: „|>an er faa anbægtig eller faa
mager, fom $a?fan i {Çafîetiben."
f?a?fan baobe en 9îabo, ber oar en af ©tåbens rigefte
Afjøbmænb og tillige en af be forfte SBeunbrere af b al1 ^
grombeb. 9itt traf bet ftg, at benne Äjobmanb oeb fine
ImnbelPanliggenber bleo toungen til at foretage en lang
Steife. >S)an befab en anfelig ©um i ©ulb, og for at ftffre
benne i fin $raoærelfe baobe ban atlercbe bejluttet at tteb
graoe ben; men ban betænfte, at et ïilfælbe funbe bringe
|an? ©fat for ©agen, og at bet oar meget ftffrere at tteb
lægge ben t)o? en Sftanb, boi3 formue iffe oar ubfat jor
<£>anbelPupelb, og fom oar bele b an ^ ©Hib oærbig. <6an
faftebe altfaa fine ©ine paa fbasjan og begao ftg til b am
meb ben ©uni, bau oilbe bringe i ©iffertjeb.
$an traf

«

113

barn liggenbe paa forben, ibet tjcin mcb bei Støjt frem»
fagbe et Äapitel af Äoranen, fom ban funbe ubenab.
„ftjcete Stabo," fagbe ban, „tilgi», at jeg forfiner eber

i ebcvé fromme

Seffjæftigelfer,
boiefte Sigtigbeb fører mig til
„$reb

for

et

»crre

meb

Slnliggenbe?"

men

eber."

et

Slnltggenbe af

eberf" foarebe $aøfan; „b»ab

er

ben

bet

„Stabo," »ebble» Hjobmanben, „mine forretninger
toinge mig til at reife bort baa nogen Sib, og jeg »ilbe
gjerrte bringe en anjelig Sum Senge, fom jeg »eb min
Spatjonuneligbeb bar famlet, i <Siffert>eb. ®a bar Kg
tccnft, at 3 iffe »ilbe afflaae mig at gjemme ben i min
frai'ccrelfe, og jeg tafter eber allerebe forub for ben îje»
nefte, 3 bcroeb »il »ife mig."
#aéfan b>aatog ftg at gjemme pengene, og Äjebman»
ben ^a»be for megen ïillib"til bané
Stebeligbeb, til at ban
»ilbe forlange et Seoiiê for Sangenes
fDîobtagclfe. £>an
gif altfaa fulbfommen rolig tiljeé, efterat ban ba»be

anbefalet ftg til ftn fromme 9Î ab o, ber i fine Sonner nebbab
alle #imlené Selftgnelfer ooer bané Steife.
3)iéfe ©nffer bleoe benborte; Âjobmanbenê ©»erfart
»ar meget
belbig ; ban afgjorbe fine forretninger meb lige»
faa meget £elb fom |mrtigbeb, og inben fej SStaaneber
oare forlobne, »ar ban allerebe
igjen i fit f?jem.
£ané førfte (Sang »nr til bané Stabo, ber ftynteé for»
nøiet ooer at fee barn funb og friff igjen, tyfønffebc barn
til ben tilenbebragte Steife, men talte iffe et Drb om ben
Stat, ber »ar betroet barn. Gifter en temmelig lang Sam»
tale faae Äjebmanben ftg enbelig toungen til at bebe $aé»
fan om at tilbagegioe be Senge, fom ban faa »eloillig
baobe paataget ftg at gjemme.
„Store (Sub! Srober", ubbrob •ftaéfan, „naar mener
3, at 3 b fl v betroet mig noget? uben ïoiol bar 3 bremt;
albrig er <Sulb fonimet i ben'fattige $aøfatté f)uuø, og ben
Stat, 3 lalet om, »ilbe jeg iffe for alt i Serben baoe be»

bprbet mig meb."
fåjobmaitben troebe i Segqnbelfen, at bané Stabo »ilbe
brioe Spøg meb bam; men, ba ban mærfebe, at
ban talte
i ramme Slloor, funbe ban iffe
tilbagebolbe fin Uoillie.
„£»orlebeé, Glenbige!" fagbe ban, „bu buffer iffe, at jeg
for fej SStaaneber ftben fom til big og oüerga» big en Sung
fitlb af ©ulbfibffer?"
8

114

„Den onbe 2lanb fotblinber eher, fjœre Babo, jeg
gjentager, at 3 intet bar ooergioet mig. ftorn bog tit 53e«
finbetfe igjen, og beffçlb iffe en SWanb fom mig for en
Raubling, Ritten jeg, fom t>ele Berben oeeb, iffe et i
©tanb tit at begaae."
ftjebmanbenê îrubfler gjorbe iffe mere Birfning enb

fjanê Bonner; t>an maatte gaae bort meb tomme £œnber,
ibet t)an ubjtebte alle be {Çorbanbetfcr, Breben inbgao fyam,

3üfomt begao ban ftg tit fta»
troligt alt, f)ßab ber oat foregaaet.
©fterat Äabien, ber oar en OBanb af bçb Biisbom og ftor
Ätogffab, obmætffom baobe bort bam, foarebe ban:
„Da 3 ingen 53ibnet fyaobe, bengang 3 betroefce
benne «gifler pengene, oil bet oære frugteétoft at inbfalbe
ban oil briftig negte ebers 23e
f)am for min Domftol
SBebfet af Sooen
Ribning, og bet oil occre mig umuligt i imob
9Ban maa bruge Sift
at botnfcelbc bam.
batn, og jeg
bar et Bnflag, booraf feg baabet et tçffeligt Ubfalb. ©aa
om nogle Diner tilbage til ■fpaéfan, tru bam baanty meb at
anflage bam for mig, berfotn ban blioer oeb at oægre ftg,
og forlab eber paa, at ban iaften oil baoe en bebte
fommelfe enb imorgeé."
©lab ooer Âabienê Softer taffebe Äjobmanben batn
for banê Bjenftoilligbeb og tog Slfffeb meb bam.
3tniblertib iforte Dommeren ftg fin tpel« og begao ftg
firaj til ^aéfan, ber mobtog bam meb al ben SIgtelje, ber
flçlbteê banê Oiang.
„jpaéfan," fagbe Äabien til bam, „bet fan iffe feile, at
en Btanb af faa
monjjterßccrbig ^rombeb, fom eberé, af @ub
oil mobtage ben fortjente Son for faa megen 3afte og faa
mange ©aon, og jeg fommer for at gjore eber et îilbub,
ber allerebe i bette Sio oil oære Begbnbelfen tit ben S^ffc,
ber maa blioe eber til Deel i bet tilfommenbe. 3 c g ot garn
mel og foler allerebe beøoagbeber, ber følge meb Stlberbommen.
De forretninger, ber paatjoile en Äabi i en faa oibtloftig
©tab fom nor, ere meget moifommelige, og ba bette ©mbebe
nu blioer mig for bçrbefulbt, bar jeg befluttet at ubnæone
mig en ©ftermanb. Bu bar jeg tænft, at jeg iffe funbe t)en
octtbe mig til nogen 53ebre enb eber, ber ni)ber alntinbelig
Bgtelfe og bebft ôil bcftt>re bet (Sinbebe, jeg til ©unjt for
eber oil neblægge.
$ao berfor ben ©obbeb at tomme til

imob ben

trotofe jpaéfan.

bien, og fortalte f)am
'

—

115

mig taften, ag »i bille ba træffe be fomobne gorbolbé
regler for at labe eber üeberfareê SKetfærbigbeb."
„©ubë Sillie jïee!" fcarebe ^aéfan; „efterfom £>an toccr
biger at fajle et SBlif paa fin atlerpbmpgfte Bjener, femmer
bet jig iffe for mig at mobfcette mig bané Beflutninger."
Äabien forlob barn og paalagbe bam enbnu engang
iffe at ubeblioe fra ben aftalte ©ammenfomjl.
Bœppe »ar ban gaaet bort, fer Äjobmanben atter
traabte inb.
„Bu Babo," fagbe ban til fjaøfan, „er 3
iffe fiben fommen paa bebre Banfer?"
„£»orlebeé, min Prober," fearebe benne, „bar 3 funnet
ba»e mig miêtcrnft for en faa uærlig -jpanbling? troer 3
mig iftanb til at bebolbe, b^ab 3 b ar betroet mig? b« tr
bet albeleé urert; og naar feg iffe allerebe imorgeé ooer
ga» eber bet, faa ffete bet, forbi jeg »ilbe »ænne eberé Sjæl
til meb £engi»elfe at taale be Bab og Ubelb, gorfpnet
maattc tilffiffe eber.
Oer. tag eber! Penge og lab oé gaae
fammen, tbi jeg ffal til Äabien, ber beæret mig meb fin
©obbeb og bar anmobet mig om at fomme til barn iaften."
Begge bega» jig paa 23eien meb biuanben. ©aa|nart
Äabien faae bem, fagbe ban til Äjobmanben: „3 fçneê at
»ære titfrebé meb $aéfan."
„X'et er jeg ganff'e og albelcé," foarebe Äjobmanben.
„©aa maa jeg ba ogfaa flille barn tilfrebé," »ebble»
Äabien; „jeg bar imorgeé !o»et barn en Belønning, og en
(Smbebêmanb maa bolbe fxt Orb".
Og i bet famme befalebe ban, at ber ffulbe giueé
#aêfan tobunbrebe ©toffeflag unber jobberne, b^ilfet og«
faa paa ©tebet ble» fulbbprbet.
lt.

$ire Âjebmænb forenebe ftg til en forretning, b»ortil
forening fammenffob tufinbe ©ulbfl^îfer,. ber ble»e
lagte i en Pung. O erp a a bega» be ftg til bet ©teb, b^'or
be baube i ©inbe at inbfjobe 'Barer.
Paa Beien fom be
forbi en #a»e, b®i3 ©fjonbeb inbbeb bem til at gaae inbenfor.
Oette gjorbe be ogfaa »irfelig,
og for iffe at »ære bef»ærebe
be

af

i

pengepungen,

ben i ©artnerfonenè $or»aring.
Slnlægene, fpijle af frugterne, fom pran«
Bræerne, braf af Äilbertte og morebe jig bet
funbe.
Oa fagbe en af bem: „3eg b fl v en

#erpaa befaae
gebe

bebfle

paa
be

o»erga» be

be

8

\

116
bi bitte baffe îlnftgt
meget bellugtenbe ©ætse t)oê mig; fom,
bertit belobe bi
Äilbe."
benne
„2Ren
i
fffonne
$aar
og
©artnerfonen
bit
bifi
anben.
en
„Oen
en Äam," fagbe
nof taane ol," fagbe en tvebie, og i famme ©ieblif lob atlerebe
—

—

ben for at f>entc Äammctt. ©entre bobbe imiMer
bag ©ret; tbi iftebetfor at bebc om en Äam for»
bon, at ©artnerfonen ffulbe gioe bom 5(Jen gelungen.

en

af

bem

tib

en

3ta?b

tangte

SDten bun fbarebe: „3eg giber big ben iffe, meb minbre 3
alle ere tiljtebe, eller bine ©tatbbrøbre befale mig at ub»
iOîen nu traf bet ftg faa, at Äjobmanbenl
teoere ben."
îBenner ftob fma et ©teb, bbor ©artnerfonen funbe fee bem.
©a raabte SDtanben tit fine ’Benner: ,,-jbun bil iffe gibe mig
ben." Og bilfe, fom troebe, bon meente Äammen, raabte
bom berfor
tilbage: ,,©io bom ben bog!" Äonen obergao
Oa nu
meb.
jungen, fom bon tog og jtraj fhjgtebe bort
be anbre Äjebmccnb ftyntel, at bon bleb for længe borte, gif

fpurgte b^nbe, bborfor bun iffe gab
„Äammen!" foarebe bun; „ban bar iffe talt
Ijam
til mig om nogen Äam, men om jungen, fom bon ogfaa
be meget ilbe
bar faaet og taget meb ftg."' Aerober bleoe
tilmobe, bolbt ftg til Äonen, og fagbe: „2H bone fun befalet
at bon
big at gioe bom Äammen." #un paafiob bcrimob, Oom»
fun baobe forlangt jungen. ©e forte ba Äonen for
nieren, fortalte bom bele ©agen og forbrebe ©rftatning for
fagbe til
pengene. ÜJÎen ben floge og beftnbige Oommer
bem: „®ar bet iffe en 9lftale, at ©artnerfonen fun maatte
ubteoere pengene, naar 3 alle fire bare ncerbccrenbe?"
Äjobmccnbene. 3o, faalebel forbolber bet ftg.
O o mm er en. IRu bel, faa maae 3 bringe eberl fra»
bærenbe 2Sen tiljtebe, forenb Äonen fan obergibe eber fpen
maa fun ubleoere Sßen»
gene; tbi 3 ere ber fun tre, og bun
ere
alle
naar
famlebe.
3
fire
gene,
©artnerfonen, ber cengftelig og befbmret bobbe oentet
ober benne bife Äjenbelfe.
ftaa Ubfatbet, bleb iffe übet glab
blco bijt ncrffe nogen»
treffet
bfem,
og
#un gif rolig og
ftnbe foruroliget beb ben (Efterretning, at Äjebmaenbene
babbe gfenfunbet berel forfbunbne 23en.

be til ©artnerfonen og

Äammen.

C.

rig 3Dtanb bobbe af Uforftgtigbeb tabt en bet^betig
tpenge, ber bar inbfbet i et Älcebe. $an befjenbtgforbe

@n

@um

»

117
man pteier, ben ærlige $in
Selønning, og bet af 100 Oîblr. ©traj melbte ber
ftg en brao og rebetig Slanb. ,,î>ine Senge t>ar jeg fun
bet," fagbe t>an; „bet maa oet oœre bièfe; tag berfor bin
©aalebeê talte ben retfïafne $inber,
Éienbom tilbage!"
og oar glab oeb Seoibflbeben om at baoe gjort fin $ligt.
Ogfaa ben rige Sîanb bleo glab, men fun forbi ban fmobe
faaet fine Senge igjen; tbi, ^v>orlebeé bet flob til meb bané
Qßrligbeb, ffuUe oi ftraj faae at fee. $an talte pengene
og tænfte imiblertib Tçjurtigt efter, bnorlebeë ban funbe
narre ben retfmbige Çinber for ben ublooebe Selenning.
,,©obe Sen," fagbe ban berpaa, „ber oar egentlig inbføet
800 Oîblr. i flæbet; men jeg fmber fun 700 Oîblr.
3
bar altfaa oel fbrættet en ©om op. og allerebe taget be
3} e ti ^ ar g
100 Oîblr. fra, jeg bar looet i Çinbelon.
gjort oel. jaf ffal 3 t>at»ef" ®et oar iffe fmuft. Sîett
oi ere beller iffe oeb Énben enbnu.
Oßrligbeb oarer
$erre
paa $alé.
flaaer
fin
galé
og
længft,
egen
3)en ærlige ginber, fjöcm bet oar minbre om be 100 Oîblr.
at gjore enb om fit gobe Oîaon og Oîbgte, forfiffrebe, at
ban baobe funbet Oßaffen faalebeê, fom ban bragte ben,
cg at ban bragte ben faalebeø, fom ban baobe funbet ben.
ïilfibfî fom be for Oîetten. Segge bleoe ogfaa ber oeb
bereê Saafianb, ben ene, at ber baobe Oæret inbfbet 800
Oîblr. i fflæbet, ben anben, at ban iffe baobe taget noget
af bet gunbne og iffe aabnet Oßaffen. £er oar gobe Oîaab
bçre. Sîen ben floge Sbommer, ber ft>nteé at fjenbe ben
ene« Oßrligbeb og ben anbené flette Jænfemaabe, tog ©a
#an lob ftg gioe en boitibelig
gen baa felgenbe Sîaabe.
gorftffring af begge om bereé Ubfagno Ofigtigbeb, og fæl
bebe berpaa felgenbe ®om: „©aafom og efterfom ben ene

berfov fît Seit), 09 looebe, fom
ber

en

af eber bar tabt 800 Oîblr., men ben anben bar funbet en
SPaffe meb fun 700 Oîblr., faa fan ben fibfteé Senge betler
iffe oære bem, til b»Hfe ben forfte bar Oîet. 3)u, ærlige
Sen, tager altfaa be Senge, bu bar funbet, tilbage igjen,
og gjemmer bem oel, inbtil ben fommer, fom fun bar tabt
700 Oîblr.; og big ber oeeb jeg iffe at gioe noget anbet
Oîaab, enb at bu taalmobig Center, inbtil ben melber jig,
ber finber bine 800 Oîblr."
©aalebeë talte dommeren, og
beroeb bleo bet.

118
14.

kolbet Steb

meb

äRenneffer, foaoibt bet

olle

flaaer til

eher.

fm Svøbe i ober
ffal
herefter,
1800 9Jar, cg ben, fom fjanbler
biêfetig fxnbe,

2)ette

er

en

gammel 2ære,

ber f)ar beftaaet

ingen t>ar fterre gorbeet beraf, enb ben grebfommelige
Su figer man bet, cg bet ffal ogfaa beere fanbt, at
fan fyabe greb længer, enb fyanê DRabo bil; tfyi mange
ingen
blibe inbbiflebe i Hib og Strib, fom langt gellere biibe fyaoe
greb. 'Dien, naar bet er big ret alborligt om greben at
gjøre, faa bringer bu ben bog nof tilueie, om iffe greben
meb bin Sabo, faa bog i bet minbfte greben i bit eget
fjerte og £uué. Og bit bu bibe Sliblerne bertil? 3>e exe :
Sebeligfyeb, Øeftnbigfyeb og Sagtmobigtjeb i enfyber af bine
-jpanblinger, fyborimob baarbnaffet Saajlageligljeb, egen
ni)ttig îrobê og opfarenbe >Ç>ibfxgt>eb ufeilbarlig bil aabne
at

felb.

Ooren for Äib og Strib og et forgeligt 2ib.
Slangen ®ang breier en Strib ft g om Slit og Sit,
Sibe.
og f)ber af Sarterne troer ba, at Setten er paa fyano
Saar faa er, gaaer ben frebfommelige Slanb iffe ftraj til
en Sagfører, øg taber bet iffe ftraj fomme til Svoceé, men
ljan raabfører jig meb forftanbige og frebetffenbe golf og
fortiger ftg tiljibft meb fin Sabo; tf) i ^an beeb, at greb

er
og Ufreb fortærer, og at et magert gortig ofte
bebre enb en feb Sroceé. ®n anben Sag bar bet, berfom
Sroceéfer iffe foffebe Senge og iffe fatte ®alben i 23e
beegetfe f>oé begge S fl vter, og berfom biêfe bebanbtebe Sa
gen faa roligt, fom be tbenbe 23ønbet Änub og .ftafpar,
ber bare uenige om et Sttyffe ®ng, og ønflebe beres Strib
afgjort af Oletten.
„f)ør Änub," fagbe ftafpar, „imorgen bolbeé Setten i
Styen; tab oé ba gaae berinb, forat dommeren fan bomme
oéi imellem i bor Strib om (Engen."
„3>et fan jeg iffe,"
benbt
mit
f)o,
Änub;
„jeg tjar
og jeg tnaa fjore bet
fagbe
„Sien,
t>jem imorgen, t)biø bet iffe flat btibe forbærbet."
ernærer

—

—

Sabo," fagbe
igjen, „bi t>abe bog engang anmelbt
Sagen, og berfom bi iffe fomme, fan ben fia a c paa enbnu
et Sar, og imiblertib bibe bi iffe, t>bent af o3 ber frar Set
etter Uret."
„Seeb bu t)bab," fagbe Änub, „gaa bu alene
til 23tyen meb begge Sibnerne, og forflar Sagen jaaban fom
ben er, faa fan bu iaften bringe mig Seffeb om, fybørlebes
ben anben

—

kommen

falber."

—

„ga

naar

bet iffe fan bære anber

119

lebe«," meente Äafpar, „faa fommer jcg oel tit at gaae
atene."
Dm Sftenen fom ban titbage og fagbe tit fin
SJÎabo : „Sommeren oar af ben Stening, at bu baobe tRet
©obt er
og jeg Uret, og at ©ngen borer til bin ©aarb.
bet, at ben ©ag bog enbelig engang tom paa bet Olene."
Set gioer ogfaa gob Seiligbeb tit ftio og ©trib meb
anbre, naar ©n oil oibe alting bebre enb anbre, og babler
alt, fom iffe er efter ban« Jtogebog. Dm fragtmanben
—

«Steffen fortætte« ber, at ban baobe noget at ubfætte paa ent)Oer
fragtmanb, ber mebte barn paa Sanbeoeien. Sen ene baobe
fpænbt fejlene for tort, ben anben baobe iffe loesfet Sognen
rigtig, ben trebie fjerte enten for ftærft etter for tangfomt.
Se anbre fragtmænb mcente berimob, at berfom ber oar
noget ioeien, faa fom bet iffe t)am oeb, og mangen ©ang
fom bet til atoortigt ©tagømaat, booroeb ©teffen fif en banfet
ïreie.
Stttigeoet funbe ban iffe foranbre fin Statur, men
ffaanebe iffe engang Sorberre feto. Saar ban lob #efiene
beftaae, fpurgte "ban, om bet iffe baobe oæret meget bebre,
om #eften oar bleoen fobt meb
Seflag unber £ooen; og
naar ban fom tit en bei Saffe, meente ban, at ben oar
tagt
ber blot for at ærgre fragtmænbene, tbi opab Saffe maatte
be anftrenge #eftenc ooer ©one, og nebab Saffe maatte be
tægge ©topffo unber Sognen, forat ben iffe ffutbe rutte neb
ooer fejlene.
Se anbre fragtmænb ff^ebe berfor ©teffen
faa meget fom muligt, og meente, at feto i Rimten oitbe
intet oære tilpa« for barn, berfom ban nogenfinbe fom ber.
Cetteft opftaaer ïrœtte og ©trib, naar $olf iffe ret
ooerlægge, b^ortebe« be ffutte fjerne fmaa Sanjfeligbeber, og
ben

ene

fom

bet

îaa oit

ffpbe al Sfplben f>aa ben anben, faatebe«
bbbb'ât ffat oære Jitfælbet meb ©eilenbc og £jø
renbe, fom mobe b'nanben. feront oil jeg enbnu mebbele

fort fortælling.
îo Sonber mobte bfnanben i en $uutoei, bnor be
oanffeligt funbe fomme forbi binanben. „ffjør af Seien!"
raabte ben ene.
„fa, fjor bu feto af Seien!" ffreg ben
anben.
„feg oit iffe!" fagbe ben ene; „og jeg bar bet
iffe nobig!" fagbe ben anben; og ba ingen af bem gao
efter, fom bet tit ©fjætb«orb og t>eftigt Älammeri.
en

„#or bu," fagbe enbelig ben førfte, „nu fbørger jeg
big for fibfie ©ang: oil bu fjøre af Seien etter iffe? Sit
bu iffe, faa gjor jeg oeb big, b»ab jeg allercbe een ©ang ibag
bar gjort oeb en anben." Senne Svubfet fanbt ben anben bog

120

noget betænfelig. „Saa," fagbe tyem, „faa tyjætty mig i bet
minbfte at ffubbe bin Sogn (ibt tit ©iben; etters tan jeg jo
©ette fanbt ben anben ftg i,
iffe tomme forbi meb min."
og i faa Siinutter oar Sarfagen tit Striben fjernet.
gorenb be ffitteé ab, tog ben, ber oar fjert af Seien,
Stob til ftg og fagbe: „Sten tyer, bu truebe meb, at bu
oilbe bære big ab meb mig, tigefom bu atterebe een ©ang
fer ibag tyaobe baaret big ab meb en anben; füg mig bog,
tyoab bu gjorbe oeb tyam!"
„3a'tænf big," fagbe ben anben, „ben Seltyer oilbe
iffe fjere af Seien for mig, og faa
fjerte jeg af Seien
for tyam."
—

15.

Dm

Slcgnefunften.

Set er ofte baabe ntyttigt og neboenbigt at futtne regne
neiagtigt, og en og anben oitbe oiftnof oære en tyolben
Stanb, berfotn tyan tyaobe regnet tibt omtytyggeligete. §ot
©jemtyel: ben, fom bygger et fjuué, maa gjere Doerflag
ooer, tyoormeget bet oil fofte tyam, for at fee, om tyan og«
faa tyar be fornebne Siibter tit at fulbfere ©tygningen; og
ben, fom er tyaa en Seife, maa ofte tætte fine ©enge, forat
tyan iffe i Segtynbctfen flat gioe formeget ub og ftben
fomme til at libe Søb. Dgfaa i bet baglige Sito (fat man
unbertiben beregne, tyoormeget benne etter tyiin Ubgift be
teber ftg tit om Såret, og inbjlrænfe be iffe neboenbige Ub
gifter, forat man iffe flat mangle ©one til at beftribe be
noboenbige. ©ioer bu f. ©j. boer ©ag 4 ©f. ub uben
Søboenbigtyeb, blioer bette i en Uge 28 ©f., i en Staaneb
tyaa 30 ©age 7 Stf. 8 ©f., og i et Sar 15 Sb., uben at regn?
©Iler
be ^iirffitliuger, ber falbe tyaa længere Sîaaneber.
ogfaa f. ©£.: bu ftaaer tyoer ©ag oty ÄI. 6 cm Storgenen

og gaaer i ©eng Hl. 10; regne oi nu, at bu anoenber 6
©mer tit ©tyiisning, #oile og Sebcrfoægetfe, faa arbeiber
bu baglig 10 ©mer. Sten bin Sabo ftaaer tyoer ©ag oty
ÄI. 4 om Storgenen og gaaer i ©eng ÄI. 11, og arbeiber
faatebeé baglig 3 îimer mere enb bu. Segn nu engang
ub, tyoormeget bet ubgjot om Såret, og tyoormeget bin
Sabo tyar leoet længere enb bu, om tyan enbog efter ©obe
febbelen er i famme Stber fom bu.
Sten bet er bog tyeller iffe gobt, at man altib og oeb
alle Scitigtyeber regner meb ben ftorfte ©trengtyeb; ttyi ber

121
bet iffe nptter at regne, og Ijoor
gjore bebre i at labe fem beere lige. Diaar bu gioer
ben fattige en ©fjerb eller laaner bin Brober Senge, be
booer bu juft iffe at beregne, b»ormeget bu ellerb funbe
baoe fortjent meb biøfe $enge, eller boormeget bc oilbe
bare inbbragt big i Senter i et ülarêtib eller to. Og naar
bu ffal bele meb anbre, og be bille gibe big, bbnb billigt
er, faa maa bu iffe paa bet allernøiefte ubregne, om ber
enbnu tilfomnier big nogle Slatf eller ©filling mere; bet
maa jo ogfaa regneé for noget, at ©agen bliber afgjort i
Slinbefigbeb, og at bu iffe Sefjober at labe Oletten bomme
mellem big og bine Senner.
Slangen ©ang laber man ftg
ogfaa oilblebe af en 'Beregning, fom man t'oer ret er
noiagtig; og berpaa ffal jeg fortælle eber et (Sjempef fra
Øjterlanb.

gtoeê ogfaa Jilfælbe, £)üor

man

Jo Banbringémænb i Arabien leirebe jig i en ©fob
beb en flår lilbe for at fortære bereé
Slibbagê»
maaltib.
J>a tommer ber en $remmeb til bem og figen
„Sab mig tage 2>eel i eberé Slaaltib; tbi jeg b ar nof
Senge bob mig, men ingen ffobemibler". J)e to Saubrere
gioe beres ©amtpffe, og ben ene tager tre, ben anben fem
jmaa Brob frem af fin Seifetaffe. j)e tre Slænb fortærebe
be otte Brob, og alle (pifte be ligemeget. Sien efter SlaaU
tibet brog ben gfremmebe fin Bei og lob otte ©ulbfipffet
blibe tilbage til Banbringbmænbene.
„Otte Brob," fagbe ben ene af bibfe, „og otte ©ulb»
ftpffer, bet er en let Segning; bu baobe tre Brob, ber bat

tarbeiige

©ulbftpffer; jeg Ijaübe fem Brob, altfaa faaer jeg
fem ©ulbftpffer." „Sei," fagbe ben anben, „bin Segning
bolber iffe ©tif; ben ffremmebe b ar iffe billet betale bore
Brob, men bar t>Ulct glæbe oé for bor Jfenfloilligbeb.
Si in Billie oar iffe flettere enb bin; lab oé betfor bele
ærligt og bære tilfrebø boer meb fire ©ulbftbffer."
©om bet nu pleier at gaae, naar man begpnbet noie
at beie Set og Uret, jaalebeé gif bet ogfaa tyer; begge
Sarter bleoe bibfige, og enbeltg gif be tit Äabien og for»
langte, at ban ffulbe bomme bem imellem efter ben firenge Set.
„3eg raaber eber," fagbe Fabien, „at bele fom Bro»
bre." „Sei!" raabte begge, „bi bille ^nwe J)om i ©agen."
bu tre

1

122

„9tu »el, 3 ffulJe ferne ben/' foarebe Fabien. „3ffe
fanbt? 3 paobe otte Srob?"
„3a ^etre!"
„Dg 3
„©aalebeé er bet."
(pifte alle tve lige meget af poert?"
„2Htfaa fpifte poer af eber otte îrebiebele af Svøbene?"
,,9îu, faa ftig mig ba: bu paobe
„3a, bet gjovbe »i."
—

—

—

—

—

—

tre

Srøb, ubgjør bet iffe ni îrebiebele?"— „Sisfelig."

„Otte îvebiebele par bu fel» fpiijt, og ben gremmebe
par altfaa af bit gorraab htu npbt en îrebiebeel af et
Srøb?"
„^bet fpncé faa," fagbe ben Spurgte libt mob«
falben.
„<p»orfra ere ba be »»rige fp» îvebiebele fomne,
fom ben gremmebe par fortæret?"
„gra min ©talb
brobere gorraab, tanter jeg."
„9tu, faa faaer bu, fom
paube be tre Svøb, iffe mere enb eet ©ulbjtpffe, be fp»
anbre tilfalbe ben, ber pa»be be fem Srøb."
35e to Sanbringémanb faae forba»febe paa pinanben ;
—

—

—

—

—

rafte ben
at jeg
pan fagbe:
©fplb ffulbe franfe min Svøber.
3)u pa»be »iftnof fRet, ba bu fagbe, at ben gremmebe iffe
paobe »illet betale »ore Srøb, men giabe oé, ligefom »i
men

ben, fom paobe faaet be fp»

anben tre af biêfe, ibet
for et fÇar ©ulbfipfferê

©ulbftpffer,

„@ub forbpbe,

paobe glabet pam."
©aalebeé fortfatte be bereë Sanbring, og beelte ogfaa
frembeleø Srøb og ©ulb, faaoelfom garer og ©laber.

©alfomt gif bet en gprfte, ber lob fin Siopeft bejlaae,
fpurgte -poofrneben, fom paobe (agt Sejlaget unber, poab
Hßrifen »ar for pané Slrbeibe. „35er er," fagbe ©meben,
„brugt 32 ©om: bpb bin ©fatmefter at giøe mig en ©fil»
ling for bet forfle ©om, 2 Stilling for bet anbet, 4 for bet
trebie, 8 for bet fjerbe og jaalcbeø for poert følgenbe bob
belt faameget jom for bet foregaaenbe."
„epoor bet bog
er en loierlig Sfanb", tanfte gprften »eb
jig fel»; „bet »il
i bet poiefte belobe ftg til nogle 9tig3baler, og jeg paobe,
ba bet er min Siopeft, betanft at gioe pam punbrebe 3)u
tater." „Setanf big »el," fagbe pan enbelig til ■poofmeben,
„jeg »il betale bit Srbeibe iffe fom en fimpel Sorger, men
fom en gprfte." Sîen, ba Sîanben bleo »eb fit gorlangenbe,
befalebe gprften, at man ffulbe betale pam, p»ab pan tjaobe
forbret. „3a, ba maa jeg forft anftille en ©fillingéregning,"
fagbe ©fatmefteren, og begpnbte at beregne ©ummen; men
og

—

«

123

b»ot forfccrbebeê ^nn, ba ban fartbt, at bel ftbfîe ©om iffe
foîîebe minbre enb 2,147,483,648 ©filling, b. e. ooer 22
©tillioner

©igébaler.
3eg »eeb iffe, om gprjten betalte ben ubpre ©um;
men finbrigere enber en lignenbe gortccfling om en ofterlanbfï
gprfte. #anè 23e jir, b. e. Ijcinè forfte ©îinifter og gelt
berre, ba»be opfunbet ©faffpiüet. ©pillet foreftiller to meb
binanben fccmpenbe £œre. ft'antpplabfen ev en i 64 gelt
beelt giirfant.
gprften fpnteê faa gobt om ©pillet, at
ban tillob Dpjïnberen at ubbebe ftg en Selonning, og ba
benne for bet forfte gelt forlangte et #»ebeforn. for bct
anbet 2, for bet trebie 4, for bet fjerbe 8, og faalebeê
frembeleê for fyoert gelt forboblebe Qlntatlet af #»ebe
tornene, »ar Saften nceroeb at bliüe ærgerlig o»er, at
©îanben lob til at foragte fan« ©aabe, og' tun ubbab ftg
nogle ©fjcepper $»ebe, bu»r f>cm tunbe fa»e forbret 1000
©ulbflpffer og berooer. ÜJÎen, ba ©fatmefleren beregnebe 2ln
tallet af ftornene, og gjorbe et Ooerjlag ooer, ^»ormange
©fjcepper $»ebe bet tunbe belobe ftg til, »ijte bet ftg, at
ber iffe paa bêle 3»rben fîtnbteë faa megen fpuebe, fom
ber »ar lortet 3©anben, og at ber geller iffe i et 21ar funbe
aules faameget, om enbog alt Sanb paa 3 or ^ en ble» be
faaet meb $»ebe.

©n
maa

©egneopga»e, fom
jeg bog enbnu mebbele

t>ar

en

al»orlig ©etpbning,

eber.

©eb en ©ro boebe en fattig 2©anb, ber »ar inberlig
bebro»et o»er, at fyan iffe b fl »be ©enge til bet ©ob»en
bigfte. 3©en l)»ab ffe er? @n $)ag fommer ®jcr»elen til
barn og ftger: „3eg fan nof bjaelpe big i bin ©eb, naar
bu blot »il ba»e ben ubetpbelige Uleiligbeb at gaae nogle
©ange frem og tilbage o»er ©roen. £»er ©ang bu gaaer

[fülle

be ©enge, bu bar b»3 big, forboble ftg;
bu berimob, b Beï ©ang bu gaaer til
bage, fafte otte ©filling ub i globen, og benne ©anbring
fan bu b!i»e »eb meb, inbtit bu bliver en rig 3©anb."
„®et fan bu fagtené gjvrc," tænfte ben fattige 3©anb;
„tbi at gaae o»er ©roen og tilbage igjen, er bog »el ingen

o»er

til

©roen,

©jengjcelb fïat

©pnb;"
©roen.

ogfaa »el

bega» ban fig ftraj paa ©eien ocer
©jcmlen, fom 3 »ibe, og fom 2©anben
»ibfie, en Sogner fra ©egpnbelfen af, og ben ftaf

—

©u

og bermeb
er

124
fêté 2Ranb Bar berfor uüiS, cm bet ogfaa t>avbe fin 91ig
tigt>eb meb Çorboblingen. ÎD'îen benne ©ang ^olbt ^janeten
Drb, og SDÎanben bolbt ogfaa fît meb famme Srofîab. 2Ren,
ba ban t>aübe gaaet tve ©ange ober Stoen, og trebie ©ang
nilbe tafle be otte .©fitting ub i globen, ba mærfebe bgn,
at ®jæoelen bog bobbe bebraget i)am; tt)i otte ©fitting
Bar alt, |oab bon t)aBbe tilbage, og faatebeø baobe £>jæ
Beten enbog ffilt fyam Beb bet Sibet, b nn bobbe eiet, fer
ben tittoffenbe Doereenéfomft bleB ffuttet.
$normeget
baobe nu ben fattige Sttîanb b°3 ftg, ba fjatt forfte ©ang
gif onet Sroen? 3 maae fein ftnbe bet; men for at hjælpe
eber libt paa ©bor, Bil jeg bog bemcerfe, at £)Bié t)an net of)
baBbe fout otte ©fitting, faa oitbe bon beftanbig nære
bienen ligefaa fattig etter ligefaa rig, fom ban nat tilforn.
Og boab [futte ni lære af benne $iftorie? $o fting,
.fjœre Sæfere. gor bet forfte, at 3 iffe fïutte loge eberä
îilflugt tit Ojceoelffab, naar 3 ere i Søb; iffe W Horten»
fpil, for at oinbe neb bet; tbi om Sinbing i ©pit gjælber
bet gamle Orb: fom nunbet, faa fnunbet; b e ^ er iffe ^
urebetig Raubet, tbi 2©rtigbeb Barer længff; b e ^er iffe til
Sfpneri, tbi utooligt ®ob§ trineéS iffe, og en uretfcerbig
©fitting fortærer ni og bolBfemftnbétboe retfærbtge; meng
ffutte tage eberê Silffugt til Dlrbeibe, tbi ber ftaacr ffrenet:
©øger 5©re i at leve [titte og Baretage b»er fin ©jerning,
og arbeibe meb eberé egne £ænber, faafom ni b«be bubet
—

$be3f. 4, 11).
gor bet anbet ffutte ni tære at fee 08 for neb forfait»
gelig fmnbel, tbi ber ftaacr ffrenet: ©eer tit, at 3 üm
gaaeê Bärtigen, iffe fom lloife, men fom Sife (@p£>e[. 5,15).
®e, fom nitte norbe rige, falbe i grifletfe og ©ttare
eber (1

‘

(1

jimott).

16

6, 9).
.

SJfob og

Ubbolbenbeb i Ultjffen.

f£beobor

nar en etffnærbig, tintig og opnaft SDreng, men
baobe ben ffore geil, at ban Bar iilftnbet og utaalmobig i
boi ©rab. ftan nar iorig i att, fjvab ban foretog ftg, nten
futtbe iffe ftnbe ftg i ben minbfte Stttobgang; gif ber b nm
noget imob, opgao ban i ftn Utaalmobiggeb, b Ua ^ b fl n tyoDbe
for, og nar paa ingen SDïaabe at forntaae til at tage fat
paanp, enbftge til at begpnbe forfra. f>an$ gaber bobbe
ginet bam et Seb i flanen, font ïb 60 '501 bprfebe og paéfebe
'

125
Gstt 3>ag traf bet ftg faa ubel
bleuen
ftaaenbe aaben; en j$!of
bigt,
^aöelaagen
S»iin benpttebe Setligbeben, gif inb i f>a»en, og ga» ftg tit
î>a man flog 21 larm, font
at oprobe ©lomfter og ©cejter.
3f)eobor og ©artnerbrengen til, og »übe meb bereê tpibffe
jage Soinene itb af f>a»en. f>ele Sloffen tog forffroeffet
glugten toœrê ooer ït)eoborê ©lomfterbeb, fom be atlerebe
tibligere ba»be tjjemfngt. Se»foier, 9lurifler og ïuftnbffjon
bleoe enten nebtrampebe etter oprevne, og, t)oab ber enbnu
»at bet ücerjte, en flor gammel So renbte lige mob et fmuft
Dtofentrce, og brœffebe betê «Stamme af tige ooer Jorben.
3)a ïtjeobor fom tit og faae benne Øbclæggelfe, og, f)Oab
ber gjorbe bam meeft onbt, bet fmuffe SRofentrœ, fom laa af
funbe t)an af ©rebe og ©ebroBelfe iffe
brœffet paa
tën Stunb fîob ban ber fom et ©il»
mcete et cnefte 0rb.
lebe paa §ort»i»lelfe, ba foer t)an op, greb en Spabe, fom
flob t ©cerbeben, omgraoebe i ftn ^ovttùütetfe bet f>ete ©eb,
og ffjutte faalebeê 9îutnerne af fine ©lomfîer bt)bt unber
forben. ®a ban »ar fcerbig t)ermeb, braft ban t ©raab,

meb

Ømbu og Äjaerligbeb.
at

»at

$a»en ganffe ta»3.
#anê $abet ^aobe t nogen Stffianb »æret ©ibne til

og forlob

Optrin. Sfjønbt t)an i ©egpnbelfen morebe ftg o»et
Orengenê barnagtige ^eftigtjeb, ble» ban bog noget urolig,
ba ban atoorlig fom til at tœnfe paa be feiger, benne ©b a
rafteerfeil funbe ba»e, berfom ben fif So» til uforftprret at
itboifle ftg.
$an fagbe iffe noget tit pant ftraj, tuen tog
ont
bam
(Êftermibbagen meb paa en Spabjerctuur til 9tabo»
fognet. 3 Ubfanten af en ftor uopbprfet fpebe laa ber en
jrnuf ©onbegaarb, runbt omgiüen af »elbprfebe og inbbegnebe
2tgre ogSWatfer; ÂloBerbtomjterne ftpbtebe Suften meb bereê
fobe ©ellugt; bag»eb ©aaningêbufet laa en ^»tgtbaue. »g
foran ben en tille ©lomfterbaüe, futb af aile Ularstibenê
©lomfter; paa ben fpblige Sibe fiob ©ifuber i Sœ af en
tæt fjœffe af Äaprifotier og ftpbenbuffe; fponfe» og S»ine
gaarben »are »el befatte; en tflof Âoer ftob brolenbeubenfor
ffïorten meb fulbe j!)»ere, bre»ne bi em f»r at malfeè; bet
$ele bar ©rccg af Oriftigbeb og ©elftanb. 2ltt, puab Speobot
ber faae, fpnteê pan o»ermaabe üel om, og b 0 1 bttrebe fin
©læbe i be »armefte Ubtrpf.
,,2)ettc Steb," fagbe f>anê
gabet, „tilborer en Œlîanb, fom er bet ftorfle ©jçempel, jeg
fjenber, paa îaalmobtgbeb og Stanbbaftigbeb tige ooerfor en
ftjcebe af feüflagne gorpaabhtnger og uforffplbte Stbelfer og
bette

'

t

126

©jenborbigbeber. 2tlt, t)üab bu t>er feer, er Selonningen for
fané Ubf)ülbenf)eb. 3eg fjenber noget til bam; !om, lab o3

maaffee faae ni f>am
îbcobor fulgte meb
3)e blebe mobtagne af
Siermanben meb uffremtet Senligbeb. £>a be babbe fat fig
neb, fagbe ïbeobors gaber: ,,3 c â b ar bfte bbt't laie bm
bereê mærfelige ^cenbelfer, <£>r. Norton, men albrig î)ert
gaae inb og bebe

om

en

$>rif Sîælf,

fortcrlle 00 fine £ænbeljer."
gorneielte ftn gaber inb t ©aarben.

til at

bem i øammentjocng.
ÎTerfom 2)e bilbe glcebe tnig og min
lille £>reng beb ^orrcrllingen om bem, bilbe bi begge bære
3)em meget fotbunbne."
„3 ©attbbeb! min f>etre," fba
rebe ban, „jeg troer nætytye, at ben bil funne more 3>em.
3eg bar tilbiéfe bajt Stebgang og Stobgang i Serben, men
©fulbe 3)e intibler
bet babe jo faa mange anbre ogfaa.
tib babe Styft til at b^re ben, er jeg berebt til at fortcelle;
og jeg fan iffe negte, at jeg ofte felb finber gornoielfe i
at tale om gamle îiber og trente tyaa, bborlebeë alt b«
bajt et bebre Ubfalb, enb jeg babbe funnet uente."
„3)e bar bentelig £> ei't fige, at min gaber bar Sier af
en iffe ubettybelig gormue, fom ban gjotbe fig al mulig
Umage for at faae fat ober ©tçr. 3)et Ityffebeé bam og»
faa, og ban babbe enbog bet ufccbbanlige -fpelb, at bet Ityf»
febeé t)am to ©ange. îbf ba ban forfte ©ang bar nobt
til at fælge fure Sienbotnme, blebe be fjøbte, af en af fané
Slægtninge, fom atter oberlob bam bem tit fri Dtaabigbeb.
ÏTten min gaber bar iffe en Stanb, ber funbe blioe flog
af ©fabe. fban begtynbte atter tyaa bet forrige Cebnet, fom
i fort ïib gjorbe Snbe tyaa bané gormue og Sib. $att
bobe i en ütlber af 45 Star og efterlob ftn gamilie i ben
btybefte 2lrmob."
„®et falbt i min 80b at fomme i ftufet bb3 min
Storbrober, fom bar ©fibøfatyitain. 3 flere 5lar tjente jeg
omborb i bane ©fib, for ft fom ©fibébreng, ftben fom Statroø,
og boiebe alt bet Onbe, font fæbuanlig er forbunbet meb
©omanbølibet. .pan babbe netoty gjort "mig til fut tlnber
fttyrmanb, ba bi ty a a en Dîeife til Stibbeityabet bare faa
ultyffelige at libe ©fibbrub tyaa ktyfien af Siaroffo. ©fibet
ftranbebe i nogen Ifjfanb fra ßanb, og bi laae ber en lang
og ftormfulb Sat og bentebe tyaa 3)oben, ba Solgerne turert
©ieblif fftytlebe b<m ober Sraget. £Dîin ÜTÎorbrober og flere
af Stanbffabet bobe af Ubmattelfe og Stangel, og beb
Sîorgciteitê grembrnb bare fuit ftre ilioe. Stine kammerater
—

127
at be fun tænfte paa at bengioe ftg i
berintob meente, at bet nof »av »ærbt
at fœmpe for fit gio, og fif bem ogfaa, ba SBeiret baobc lagt
ftg, oOertalte til at bjælpe mig meb at faae en Slags îom»
metfïaabe bragt i ©tanb, boorpaa oi ba ogfaa meb megen
Slnftrengelfe og gare naaebe 8anb. |>er bleue »i grebne af
gnboaanerne cg forte inb i Canbet foin ketferenê Slaoer.
SPfan brugte os fom 2lrbeibere »eb Dpforeljen af nogle
offentlige Sugninger, foang altib Soeben ooer oore Dtpgge
for at toinge oê til oüermennejïelig ülnfirengelfe, og gao "oê
ingen anben gobe enb üîiis i ®anb. SDlan jatte gojepengene
for o3 faa boit, at bet car en Utnuligbeb for oê ftaffetë
Pennelefe 'Dîenneffer nogenftnbe at funne ubrebe bem. $an
îen ont eoigt Slaoeri
ben baarbe IDÎebfart, oi
»arc ubfatte for, ooerocelbebe mine ftaffelé kammerater.
î)e
buffebe unber for bereé Sibelfer og bobe ben ene efter ben
anben.
3 e 9 opgao albrig ganffe ^aabet ont at forbebre min
Stilling og maajïee enbogfaa ffaffe mig min gribeb. ÜSi
arbeibebe 11 ïimer om ÎHtgen, og baobe en fjoilebag om
Ugen. Jeg anoenbte min grttib til at leere at flette kuroe
«are

bercé

faa miêmobtge,

Sfjebne.

3^9

"tiüigemeb

og fWaatter,

fælge

en

boori jeg fif faa megen £>oelfe, at feg funbe
®eel, fom inbbragte mig nogle Smaaffillingcr,

boorfor feg funbe ffaffe mig bcbre gebe og anbre SBefoem»
meligbeber. Senere fom oi til at arbeibe i keiferenê |)aoe.
föer oifte feg faa gob iUidie og faa megen 3oer, at jeg font
i ^Jnbeft f)os Doeropftmsmanben.
3)enne 'Uianb fjaobe jelo en
flor -£>aoe ; ban anoenbte nu fin jgttbflpbelfe faalebeé, at bet
bleo barn tillabt at labe mig arbeibe for barn felo paa bet
Silfaar, at ban ffulbe betale en iPianb for at gjore mit 2Ir
beibe.
3 e 9 ble» barn fnart faa npttig og uunboarlig, at
ban fnarere bebanblebe mig font ®agleier enb font Slaoe,
og gao mig orbentlig ÎHtglon. geg lærte nu ogfaa Sanbeté
Sprog, og funbe tjauc tilbragt mit 2io ret behageligt,
berfom jeg baobe funnet finbe mig i beté Sfiffe og beté
Religion, og glemme mit gæbretanb. 2æg fparebe alt fam
men for omftber at funne fjobe
mig fri; men gejcpengene
Oare faa betpbelige, at jeg ferft efter en 9tæffe 9lar funbe
fee mig iftanb bertil. 2)îen nu bombte ber fig en Segioen
beb, font paa een ®ang gjorbe bet muligt. 9toglc Sfurfe
baobe fattet ben bßlan at mprbe min faerre og plpnbre bané
3eg foo i en lille fbptte i ■paoen, boor ©artner
rebffaberne laa. (sn Diat bleo jeg oæffet oeb en ufæboanlig

128

©toi; jeg faae fire SSanb brt>be inb gjennem Regnet og gaae
3 e 3 liftebe
of) ab en 9lUee, fom forte tit Saaningépufet.
mig fagte efter bem meb en ©pabe i fpaanben. 3)e gao

til at brpbe ©tenene ub af Sturen, inbtil be paobe gjort
ber oar ftort nof til, at en Stanb funbe frpbe bet
igjennem. ïo af bem oare allerebe frobne inb, og ben trebie
oar i Segreb bermeb, ba jeg ftprtebe frem, og oeb et ©lag
af min ©pabe flooebe f)jernefïallen paa ben ene Dtøoer og
gao ben anben faabant et ©lag paa ©fulberen, at fan iffe
funbe teenfe paa at fatte ftg til Sîobüarge. £>erpaa oplof«
tebe jeg et poit ©frig for at occffe poltene i #ufet. Stin
#erre og pané ©en fom purtig faa Senene og luffebe mig
inb. öfter en peftig Äamp, poori jeg bleo farlig faaret af
et 3>olfeftif, Ipffebeé bet oé at bemægtige oé be to anbre
SRøoere. Stin f)errc betragtebe mig font jin fyrelfer, pleiebe
mig omppggelig i min ©pgbom, og ffja'nfebe mig, ba jeg
oar £>elbrebet, min $ripeb.
•ban otlbe gjerne paoc bcpolbt
mig pcé ftg, men min Sangfel efter at oenbe tilbage til mit
Çabrelanb ôar faa ftor, at jeg uoppolbelig begao mig til ben
narmefte ©øpaon, poorfra jeg ittbffibebe mig til ©ibraltar."
„Sleb bet ferfie ©fib, ber gif til mit $abrelanb, 6ng
lanb, forlob jeg (Gibraltar. Sappe paobe oort ©fib faflet
Snfer oeb önglanbö Äpfi, og nappe paobe jeg paft ïib til
at giabe mig oeb ©jenfpnet af be poibe Clipper, for matt
i en Saab fatte af fra et Ârigêffib, fom omborb til oés og
preéfebe til Âongettê Ârigétjenefte alle ©emanb, font fanbteë
paa ©fibet.
3 e 8 fan i° iff« rtegte, at jeg fanbt bet en
©mule paarbt, at bette ffulbe oare min Selfomftpilfen i mit
$abrelanb efter mangeaarigt ©laoeri; men peroeb oar intet
at gjore.
3eg bejluttebe at gjere min ffSligt i min npe
©tilling, og labe $orfpnet forge for ôteften. ©aalange
Ârigen oarebe, fom jeg iffe pjem. 3 ben Sib faae jeg
mangen bran Äammerat buffe unber for ©pgbom og $or
toiolelfe. Stine Âunbfïaber i ©ooafenet lob mig rpffc op
til en Unberofftcecrè Soft, og oeb $rebené ©lutning ftf
jeg min Qlfffeb meb en betpbelig ©um Senge, beelô fom
©olb beelê font Snlêpenge.
3 e 8 begao mig til Conbott.
3eg paobe allerebe opleoet altfor megen Søb og Ulpffe i
Serben font jpelge af Srang og gattigbom, til at jeg
funbe faae Silboieligpeb til at blioe en ©belanb; jeg fatte
berfor milte Senge paa Setttcr poê en Äjobtnanb, og be
gpnbte at fee mig om efter en np Seoeoei."

ftg
et

fml,

!

129

„Sil min Utpffe nat jeg meget troflplbig og albeleé
ubefjenbt meb be fïneb og Sebtagetiet, (om gif i @oang i

Sonbon.
En Sefjenbtgjorelfe i en 21oié inbbob til $>eeU
tagelfe i et $oretagenbe, jom looebe betpbelige $orbele. 3^ø
ffaffcfce mig noieve Unberretning feerom, og inblob mig meb
et meget jnebigt og lifligt SRenneffe, fom pi mig til at oooe
min t)ete $onnue paa bette $oretagenbe. Si flulbe i %oxening anlægge enfjabrif; jeg baobe iffe ben minbfîe gotfianb
berpaa, men, ba jeg iffe jifpebe noget Slrbeibe ellet nogen
Slnprengelfe, onettog jeg meb 3ber ben 3)eel, ber bleo mig
ooerbtagen, og Peb og flerbte fta Storgen til 21ften i ben
Saufe, at alt gif fotttceffeligt. En Storgen, ba jeg fom
ben i jjabriffen, fortalte man mig, at min $anbeléfæPe
oar bortromt; famme £>ag oilbe man fcette mig faft for en
betobclig <Sum, fom oi fïçlbte bort til abfüllige Äjobmcrnb,
ber baobe forfpnet oè meb raae ptrobufter.
$)a jeg iffe
funbe ffaffe Senge, maatte jeg oanbre i ftængfel.
fper
maatte jeg ocere omfommet af Stange!, bb>3 jeg iffe øeb
mit Jfuroemagetarbeibe ^aobe ftipet Cioet i nogle Staaneber.
3)a be $olf. jeg ffplbte isenge, inbfaae, at be iffe funbe
faae noget af mig, lob be mig farte i $ribeb."
„3eg ftob nu i ben oibe 'Serben, uben en enefie @fil
ling, uben en enefie Sen; men jeg taffebe ©ub for Reifen
og bele Semmet."
„3«0 »ilbe iffe mere gaae titføé, men fotetraf at gjote
Srug af mine Äunbffabet i $aoeoæfenet; jeg tilbeb betfot
en ©artner i Særpeben af Spen min Sjenefie, og ban oar
oillig til at bruge mig fom $)agleier. 2j e S t°0 nieb megen
3oer fat paa Srbeibet; om Storgenen bar jeg ben førfte i
#aoen, og om Sftenen ben ftbfte. 3 e 0 gjorbe min ^)etre
befjenbt meb alle be praftiffe ©reb og b<mfigrtmœêpge Staa
ber at bebanble forffjellige Sccjter paa, fom jeg ^aobe lært
i Staroffo, og tit ©jengjæib inboiebe ban mig i fine fjern
meligbebet og Erfaringer. 5)et oarebe iffe længe, førenb
man anfaae mig for en meget buelig Slrbeiber,
og min 3)ag
Ion blfO foi'boiet. Stin forfatning oar meget blomftrenbe.
"

3eg nøb bm 3)ag l’unb og fraftig fobe, baobe et bbggrtigt
fjjem og funbe enbog lægge Senge op. S«< benne Sib
gjorbe jeg Sefjenbtffab meb en ung Ss c foni tjente i Sær«
beben; bun oar por og pærl, funb og blomftrenbe, og ret
ffiffet til at oære en Srbeibémanbé 5tone. 3tØ oooebe at
frie til benbe, og bun gao mig pt 3«- ®a bi baobe be
'

9

130

regnet, at ni gobt funbe fømme ub af bet, giftebe »i og.
3eg fjobte et£uug meb et Stoffe 3orb til; før min Äoneg
•Sparepenge ffaffebe »i og 3nbbo, forfpnebe <§>ufet og fjobte
øg en Äo.
3 min fritib bprfebe jeg mit Stpffe 3 ßl'b,
fom iffe inbbragte og faa tibt; naar øi bertit tagbe, fyråb
Ären inbbragte og, famt min ®aglon, fyarbe ri rort rige«

lige

Ubfomme.

enb

jeg,

naar

fngen,
jeg efter

jeg, funbe ra?re tfyffeligere
ftrengt Sagarbeibe om Slftenen

troebe
et

fab i min lille Stue reb Siben af min Äone og meb rort
lille Sarn paa Sfjobet."
„Saalebeø lerebe jeg tilfrebg og Ipffelig omtrent i tre
Star. ®a fom en ©obøeier til min Jperre, og jpurgte fyam,
om fyan iffe funbe anbefale fyam en ffiffelig og arbeibfom
Slattb, ber funbe orertage forpagtningen af et Stpffe 3orb,
fom fyan nplig fyarbe tabet inbbige fra •fjaret. DSin lierre,
font troebe at gjore mig en Sjenefte, ncernebe mig. 3^3 lob
mig frifte af bette Silbub, og efterat jeg rar reift berfyen og
fyarbe taget 3orblobben i ©iejpn, orertog jeg forpagtningen
mob at [rare en ringe aarlig Slfgift, brob op meb Äone og
Sarn og alt fyråb jeg eiebe, og flpttebe til mit npe $jetn
10 Stile fra Sonbon.
^er rar 3nb nof for pengene, men
fyror meget rar fyer iffe at gjore, inben man fif ben ub«

gjobet og inbfyegnet. 3eg befyorebe berfor flere Senge,
jeg feir fyarbe, og maatte, jfjonbt jeg ncbig rilbe, tpe
til min -perremanb, fom taante mig bem mob billige Senter.
Sleb freibigt Stob lagbe jeg ■fiaanb paa 93ccrfet; jeg arbeibebe
tiblig og ftlbe for faa fnart fom muligt at faae alt i ben
rette Stanb. ®et forfte llfyelb, ber ramte og, rar, at ri iffe
funbe taale bet ufunbe Opfyolbgfteb. 3 e 3 bier angrebet! af
en Äolbfeber, fom ubtomte mine Ârœfter og i lang $ib
ffanbfebe min Sirffomfyeb. Stin Äone ftf en fnigenbe feber,
ri fyarbe nu tre Som
bier fpgt. 3)et
og rort cctbfte Sarn
ftaffelg Sarn bobe, og Sorg fyerorer og Spgbom fyarbe nar
Su fom ber Spgbom blanbt
lagt min Äone i ©raren.
faarene, og ben ftorfte £>eel bobe. 3 e 3 bar min Ulpffe faa
gobt jeg funbe, og reb min #erretnanbg ©obfyeb fom jeg
bog nogettlunbe igjett paa Senene. Si fif igjen rort ^elbreb,
og begpnbte at blire rante til bet ufunbe Ålima. 3)a ri
fmigrebe og feir meb Ubftgter til bebre Sliber, reifte ber ftg
en frpgtelig Storm.
®et rar en Sat i februar; albrig
ffal jeg glemme bet. Stormen brer Springfloben meb faaban
Scelbe mob rore SDiger og Stemninger,' at be gar efter.
torret,
enb

—

—

—

131
Sanbet

fîprtebe

inb ;

og i et Dieblif

Dar

att

forüanblet til

flor ©o. £o îimer for Daggrp oaagnebe jeg oeb 2Bol
gerneê Srufen, fom flog mob £ufet og" ftremmebe inb ab
en

Døren til oê.

Sïin ft'one og jeg tiUigcmeb begge Sornene
Stueetagen. Si paobe næppe $ib til at jlpgte op
paa Softet, forenb alt foommebe i Særelfet. Da Dagen
brob frem, funbe oi fra oore Sinbuer iffe fee anbet enb
Sanb. 5llle Ubpufe, ©taîfe og SSarfrebffaber oare bort»
alle oore faar brufnebe.
©een
ffpUebe, alt oort
ileg feiere og freiere, ©tremmen brob faa ecelbig mob
#ufet, at oi poert Dieblif frpgtebe for. at bet oifbe ftprte
fammen. 95i trpffebe oore ftnaa Som til oort Srpft og
oentebe fun ben nære Deb. Dmfiber
opbagebe oi en Saab,
fom fom ub til oê. 2Reb megen SanjWigpeb Ipffebeé bet
ben at fomme pen unber oort Sinbue
og optage oê tillige»
meb oor îjeneftepige og
ïjeneftebreng. Sogie faa fflæb»
ningéfipffer oar alt, poab oi rebbebe; oi oare næppe nogle
©fribt borte fra f)ufet, fer bet ftprtebe fammen,
og et
Dieblif efter oar ber intet af bet at fee."
„Jeg oar nu atter en obelagt fDïanb, og, t>oab ber oar
bet oærfte, jeg oar iffe alene, men paobe tre
Deeltagere i
min Ulpffe. Siin Äone og jeg faae paa pinanben
og paa
oore ©maa,
og græb. Jngen af oê paobe et ïroftenê Drb
at fige. Saar alt fommer til alt, tænfte
jeg, er bette Ganb
bog iffe SDlaroffo. $er er gobe SSenneffer, fom oille fele
Steblibenpeb meb oê og maaffee £>jælpe oê. Jeg par et
gobt Spgte og et Sar £ænber, fom funne arbeibe. ©lemt
er bet, men bet funbe
bog oære meget oærre. Jeg tog min
&one oeb
^aanben, og falbt paa itnæ. £un gjorbe bet
famme. Si taffebe ©ub, fom i fin Sarmpjertigpeb paobe
frelft oê fra Sioéfare, og bab om pané Seffjermelfe i frem»
tiben. 3Seb lettet fjerte reifte oi oê, og funbe nu
rolig tale
om oor
forfatning. Jeg enffebe at oenbe tilbage til min
forrige £erre, ©artneren; men poorlebeé ffulbe jeg uben
Senge faae min familie berpen: jeg eiebe nemlig minbre enb
intet, tpi jeg ffplbte #erremanben en iffe ubetpbelig ©um
Senge. #an fom ogfaa neb til oê, faafnart pan fif öfter»
retning om ben Ulpffe, ber oar pænbet, og ffjønbt pané Dab
oar meget
betpbeligere enb mit, eftergao pan mig iffe alene
ben pele ©jælb og lofte mig fra enpoer forpligtelfe mob
frg, men ffjænfebe mig ogfaa en lille ©um Senge. Sogie
meblibenbe Saboer gjorbe bet famme; men, poab ber rorte
laa i

åocrg,

9

.

132

Sjenefletyigeê Âjœrligfyeb, ba ljun enbelig
ffulbe tage imob enkrone, fom ^un tyanbe
fröret fammert af ftn Öen. ®en gobe©jœI! Si fyanbe altib
befyanblet tyenbe, (om om bun t>erte til familien, og fjutt
fett) t>atobc altib betragtet ftg fom et öeb af ben."
„©aafnart ni tyaobe anffaffet oö bet SMernebnenbigjie,
og Seiret nar bienet nogenlunbe gebt, began ni o3 tyaa nor
lange Seife. Sîin Äone bar nort nünbfie Sam tyaa Firmen;
jeg tog bet anbet tyaa muggen og en Stylt Älccber i $aanben.
Si funbe iffe tilbagelægge mere enb et Bar Sîiil omdagen;
unbertiben oare ni rigtignof faa Selbige at tomme til at
fjere, naar ni mobte en tom Sogn tyaa Seien, fynab ber nat
6n ®ag mobte ni en öanbmanb, fom
en bettybelig £jœlty.
nenbte t)jem fra et Sîarfeb meb et Äobbel |>efte; ^an lob
mig ribe tyaa een af -fbeftene og inblob füg i ©amtale meb
mig. 3eg fortalte fyain min Ultyffe, fom rørte f>am meget,
og ba tyan t)orte, at feg forfiob mig tyaa at betyanble Srccer,
unberrettebe l)an mig om, at en^erremanb i Sabolanet nar
i Segreb meb at anlægge bettybelige Slantefïoler, og nijtnof
meb ©læbe nilbe tage" mig i fin ïjenefte; b an lonebe til
lige at beforbre oê bergen. $)a alt, tynab feg onffebe, nar
at fortjene mit Srob neb mine $ænberê ©jerning, og bet
jo for jo tyeller, tog jeg meb Saf imob £)an§ Silbub. #an
bragte oê til $etremanbenê Çornaltcr, og unberrettebe benne
om nor l)ete Stilling,
gornalteren ffren til min garnie
#crre efter mit ©fubêmaal, og ba l>.an fra bam ftf be for
beelagtigfte Sibneêbtyrb om min $lib og SMigfæb, fæftebe
t)an mig fom Otyftyn^manb oner en nty Sræfïole, og annijîe
mig og min familie et fmuft lille £uuê ber i Særfyeben.
#an forftrafte oê meb Sms? til bet nebnenbigfte Soljane
og be forfîe Çotnebenljeber, og ni fmnbe nu igjcn •fpuuâ
og ^jem. O minkene! tynor meget ligger ber iffe i biêfc
Drb for ben, fom oeeb, Ifoab ©annet beraf nit fige!"
,,3eg tiltraabie min ntye ïjenefte meb ligefaa megen Sil
frebêfyeb, fom om jeg tog min egen ©ienbom i Seftbbelfe.
Sîin Äone f)anbe nof at beftille meb at tage nare tyaa £u
fet og Sornene, faa at jeg eue maatte forge for ait, og ®e
fan troe, jeg lagbe iffe jamberne i ©fjobet. Çoruben min
llgelon, fom gemalteren ubbetalte mig, fortjente jeg i mine
fritimer iffe ubettybeligt neb at tyaêfe og befïære $rugt
træer tyaa <£>erregaarbene i Særljeben.
Sagneb ^ufet laa
ber et ©ttyffe uopbtyrfet 3orb, fom blen mig onerlabt til
mig meeft,

nar Oor

nilbe tjatoe, at ni

133

meget 2Irbeibe og megen $ib
gamle £erre fenbte mig til
Slomfterjoibler
unge
frugttræer,
foræring nogle uboalgte
og Slflæggere, fom jeg anoenbte i min £aoe, og fom alle
Ityffebeé og trioebeé fortræffeligt. Sllt, f)Oab jeg foretog mig,
falbt fjelbigt ub. 3>a Seliggenbeben oar tor og funb, gjen
oanbt min 5ïone fnart fit tabte |>elbreb, og mine Som
trioebeb lige faa gobt fom mine Slomfter. feg begtynbte
allerebe at fyaabe, at mine ©jenoorbigfyebcré ïib ôar omme;
#aoe. $er anoenbte jeg
for at faae ben i Stanb.

nu

Sîin

bet oar iffe £imlenø Sitlie."
„$re Star leoebe jeg i benne min ntye Stilling, og i
benne $ib bleo min familie foroget meb et trebie Sarn.
Slu bobe min fjerre. £>anø Stroing oar en ung, meget obfel
Stanb, fom oar i en bunbloø ©jælb. £an lob ftraj jtanbfe
meb ïrocplantningen ligefom meb enfyoer anben forbebring
af ©objet, og befalebe at afffebige alle Ulrbeibémænb. ®ette
oar et fyaarbtStob for mig; jeg f>aabebe bog at funne faae
ïillabelfe til at betjolbe mit lille jpuué tilligemeb ■f'aoen,
og finbe mit Øpfyolb fom ïrægaarbë og Urtegaarbémanb.
Sîen en nç Çort'alter fom ub til oø meb ben Sefating, at
ban ffulbe fee at opffrue forbogtningøafgiften faa boit fom
muligt. £an forlangte en faa jfor Slfgift af mig, fom om
£aoen i benø næroœrenbe ïilftanb oar bleoen mig coergioen,
og ba jeg erflærebe, at bet oar mig umuligt at ubrebe ben,
lob f)an mig oibe, at jeg i faa falb maatte bort, $an
oilbe iffe tillabe mig at tage mine planter og ïræer meb
mig, betl« iffe oilbe f>an gioe mig nogen (Srfiatning for
bem. î>et oar f)anø £enfigt, fom jeg fiben erfarebe, at faae
en anben inb i min îpiatoé og forfçne barn meb alt, fyoab
ban bebeoebe, p aa mit Sefoftning. feg fpaatalte benne
grufomme og ubillige Sebanbling, men bon oifte mig øoren
meb Srubfler og fyaarbe Ørb. 5)a jeg inbfaae, at bet oilbe
blioe min Øbelæggelfc, boib jeg baa ben Staabe bleo jaget
bort, befluttebe jeg ufortooet at tage til Sonbon, og lægge
Sag an imob min £erre. Seftymtet og nebflaaet tog jeg
Slfffeb meb min familie, og gif til ben næfte Station, l)Oor
jeg fif en ffplabé ubenpaa en ^Diligence. $>a oi enbnu oare
flere Stile borte fra Sonbon, oæltebe Sognen, og jeg ftyrtebe
neb lige boo •fjooebet, og bleo liggcnbe beoibftloé. 3)o ber
ingen oar, fom fjeubte mig, bleo jeg bragt til ben nærmefle
Sanbøbb, f>oor f attigforjtanberen lob mig bringe til Sogneté
Sbgel)uuê. -per laå jeg i 14 SDage uben ftynberlig fflleie,
men

134
inben

jeg

fom til

mig fein. Saajnart jeg funbe famle mine
foreftillebe mig min fiaffelê ftoneé Stngft og
fortoiotelfe oser, at bun enbnu intet f)at>be bort fra" mig,
fif jeg et îitbagefalb og laa flere $)age beoibftløé. Sang
Sib gif ben, inben jeg oav faa raff, at jeg funbe tamfe paa
at reife fjerfra, tbi foruben Slaget i fjoøebet baobe
jeg bræffet
lliøglebenet, og oar ffrcrffelig forflaaet ooer bele Segemet."
„$>a jeg naeften iffe baobe en Stilling i gommen, oar
ber ingen anben Sîuligbeb for mig til at fomme bort enb
at labe mig bringe tit mit
Sogn. f en pnfelig ïilftanb
fom jeg bjem, og fanbt min ftone
fengetiggenbe, omgioen af
ïanfer, og

nu

oore grocbenbe Som.
3>et baobe occretube meb os, naar
oi iffe baobe funnet opbrioe en lille ^engejum oeb
Salget
af oort Sobaoe, tbi jeg oar albeles uffiffet til at arbeibe.
Saafnart min ftone nogenlunbe oar fommen jig, maatte oi
fortabe oor Sotig. feg gra-b fom et Sarn, ba jeg ffulbe
fortabe min Slomfterbaoe og ffîlantefïole, og jeg folte mig
friftet tit at obelcrgge bem begge, forat iffe en anben uret
af mit Slrbeibe, men jeg ooeroanbt
fccrbig ffutbe bofte
mig felo, og glcrber mig enbnu ben 2)ag ibag berooer. $i
inblogerebe oê i en Diabobo, ,og jeg gif nu fra ©aarb til
®aarb for at fege en lille Slnfcrttel'fe.
fmiblertib fora
ben forrige formalter tilbage for at orbne fine
Sager meb
fin
£an bleo bebrooet oeb at finbc mig i en

frugten

Efterfølger.

faaban forfatning. £>an oar en buelig og ffiffetig Sîanb,
og man baobe berfor ooerbraget barn Doerbeftpreifen ooer

enbnu iffe opbprfet Eienbom i en langt bort
$)eel af ftongeriget. £an forejlog mig enbnu en
gang at prøoe urin Sofie meb barn, og puiê jeg oar oitlig
bertil, oilbe ban ffaffe mig en Dlnbr'ingelfe. feg t>afbe
intet at mijte, og tog berfor mob bans ïilbub, men fagbe
barn tillige reeut ub, at jeg iffe baobe Senge fil at gjere
ben lange Dteife meb min familie. DJÎin
gobe Sen, fom
følte ftg oprørt ooer ben noe forøalters Dpførfel mob mig,
talte faa længe meb barn, iubtil ban ubbetalte
mig fom
Srftatning en lille Sengefum, ber fatte mig iftanb til at
beftribe Dmfoftningerue oeb fletningen, feg flpttebe alt
faa pen til ben Gienbonr, jeg nu beboer."
en

ftor,

men

liggenbe

„£)a jeg

fom

bertil,

oar

bele ßienbommen

en

ub^rfet

#ebe, ligefom (Sgnen ber omfring. foroalteren beelte forben
i flere Sobber, og ubfipffebe ben til flere
forpagtere. 2)et
oar i Segpnbelfen et
førgeligt Steb at fee til, og ber porte

135
Wob og Wanbê fjerte til at nebfætte fig t)et. 3 e 3 fiî «t
lide uppggeligt, enbmt iffe ganffe færbigt £uué til at boe i,
og ba jeg iffe pabbe Wibler til at fïaffe mig be nobbenbige
Dtcbffaber og SBefactning, bleb jeg be fonte 2lar brugt fom
formanb for Slrbeiberne beb 3nbbegninger, ©roftgrabninger
beb ftrengt Slrbeibe og megen ©par
og beplantninger,
fommeligpeb faae feg mig enbelig ifianb til at obertage en
bprfer. 3«9 pabbe
ubetpbelig 3)ecl af ben 3^, fom j ( 9
meget at fæmpe imob, og bleb og jaa per fat tilbage beb
flette 31aringer og anbre Ulpffeôtiïfælbe. ©t Star bortreb
Hbægfpgen fire Äoer: jeg pabbe bengang futt fpb; bet fol
genbe Star mijtebe jeg to af mine jpefte. ©n Drfan obelagbe
engang alle mine unge frugttræer, og ombloefte min jtørjte
ßabe. Wen jeg bar altfor "bant til flige Upelb, til at jeg
berober fïulbe pabe tabt Wobet, tbaertimob anfporebe be mig
til enbnu [terre Stnjtrengelfer. 3 f 8
utrættelig i at raabe
bob paa ©faben, faa gobt jeg funbe, og lob faa forfpnet
forge for Dteften. Dtu fpneS ogfaa Spffen at bille frotte
mine beftræbelfer. 3 en Dtaeffe af Star t>ar jeg bæret t>elbig
i alt, pbab jeg par foretaget mig; jeg f>ar faaet ben ene
Warf til efter ben anben, jeg par t)bert Star forøget min

befætning, og feer mig omgiben af en talrig borncflof,
Opbragelfe jeg iffe bepøber at fpare noget. Win
fjære ^uftru, fom trofaft par beelt mine tibligere ublibe
jtaar, beler nu ogfaa min beljtanb; og faa 2©gtepar i
Sanbet, troer jeg, pabe mere ©runb enb bi til at føle ftg
tilfrebfe og Ipffelige. £>er t>ar ®e t>ele min -fnftorie. ®en
inbef)olber iffe noget Wærfeligt eller Ufæbbanligt; men,
pbié ben fan pabe inbprentet ben unge #erre ber ben Sær
bom, at ïaalmobigpeb og Ubpolbenpeb tilftbft gaaer af
meb ©eiren, faa bil ben iib, ®e t>ar anbenbt til at pore
paa mig, iffe bære fpilbt."
îpeoborë jÇaber taffebe ben gobe forpagter mange
©ange for pané unberpolbenbe og lærerige fortælling, og
tog berpaa Slfffeb meb barn. $aa £>jembeien talte pan
meb fin ©on om forpagterens fortælling.
£a pan ben næfte Worgen faae ub af fît Sinbue, fif
£)ie
pan
paa îpeobor, fom allerebe bar i fulbt Strbeibe i
ftn #abe. $an ftatobc trablt meb at faae be begrabebe
paa t>bié

SBlomfter op af 3 01f ben; pan renfebe og orbnebe bem, og
plantebe bem faa paanp. £an pabbe faaet ©artneren til
at tage en Stftægger af bet fnæffebe fHofentræ, og benne

136
i SWibten af 23ebet.
Snbnu, fet 9Jîibbag
alt bragt i Orbcn, eg Sebet Bel befat meb SBlomfier.
©anbt nof, al ©lanbé eg £erltgl)eb Bat borte for ©iebliffet,
men man funbe Bente, at alt em fert $ib Btlbe fremftaae i ftn
forrige foragt. îfieobor betragtebe meb ftor ©læbe fit SItbeibe,
eg fyané gaber feite en enbnu fietre ©læbe, ba fyan Bat
SBibne til be ferfte grugter af
iDiortoné gortcelling.

fyaBbe fyatt plantet
Bar

gerfiagter

Af Naturhistorien.

IH.

1.

Hvorsomhelst

vi færdes

Indledning.

det være sig i Mark eller Skov, paa
finde vi os idelig omgivne af NaLandjorden
turens Frembringelser: gaaende og krybende
Dyr, Fugle og
Fiske, Orme og Insekter, Træer og Urter, Jord og Stene.
Mange af disse Gjenstande tildrage sig let vor Opmærksomhed
ved den gavnlige
Anvendelse, vi kunne gjøre af dem, og vi
fele os paa Grund heraf opfordrede til at forskaffe os i det
mindste en overliadelig Kundskab om de forskjellige Naturgjenstande, f. Ex. om Træerne, hvis Ved vi benytte til Gavneller Havel

tømmer og

Brændsel,

—

—

om

Jernet,

som

anvendes til

saa

mange

nyttige Redskaber, om Koen, som giver os Mælk, om Paaret,
som forsyner os med
Uld, om Sædarterne, som tjene os til
Føde.
Men der findes hos disse samme Gjenstande saa
mange andre Egenskaber, som vi ikke ved deres blotte Brug
kunne opdage;
der
gives saa mangfoldige andre Natur-

frembringelser,

hvis

og som dog ikke
Beskaffenhed eller

Nytte

ere

for

mindre

os

Denne faae vi i
burde

være

ganske

indsee,

ved

deres særegne
Virksomhedsyttringer, saa at vi
faae

Naturhistorien,

en

tydeligere

for nogen af
tilgængelige for

ikke

lige

Erfaring,

Flid

og Eftertanke

fuld-

og

hvis Indhold derfor ikke

fremmed

dens Lærdomme

megen

ikke altid kunne

mærkværdige

paafaldende
glæde os ved at kunne
stændigere Kundskab herom.
maalte

vi

til

at

os.

alle.

Vistnok
Der

udforske

ere

hører

og fatte

137
dybt skjulte Virksomhed; men meget er der
uden dybere Indsigt kan læres og begribes,
og allerede dette kan bidrage til ikke blot at letle os den
nyttige Anvendelse af de forskjellige Naturgjenstande, hvormed
vi jævnlig sysle, men ogsaa til at bestyrke vor Overbeviisning
den Orden og Hensigtsmæssighed, som aabenbarer sig
om
for os i alle Naturens Indretninger, og derved tillige lede vor
Tanke hen paa Ham, som er Ophavet til alt, baade det
Naturens

dog,

ofte

selv

som

Levende og det Livløse.

2.

Henvende

vi

Om
først

Dyrene

i

Almindelighed.

Dyrene, som
selv, da maae
Vi
vi vel forbavses over deres næsten ufattelige Mængde.
de
til
større
som
kun
Mærke
maaskee
gaae
og
lægge
Dyr,
krybe paa Jorden, flyve i Luften og svømme i Vandel; og
Men langt bedisse udgjøre allerede et uberegneligt Antal.
tydeligere er dog endnu Antallet af de Smaadyr, som, næsten
uden at bemærkes af os, flagre i Luften, bevæge sig i Vandet,
krybe omkring paa Træer og Buske, paa Græs og Urter,
la,
paa andre Dyrs Legemer eller endog i disses Indvolde,
selv af saadanne Skabninger, som ere for smaa til at sees
med blotte Øine, og derfor alene kunne opdages ved Hjælp
af Forstørrelsesglas, er der en saa overordentlig Mængde,
at en eneste Vanddraabe ofte kan indeholde en lille Dyrede

nu

Skabninger,

vor

Opmærksomhed

der have meest tilfælles med

paa
os

verden.

Skabninger end ere i Henseende
øvrige Naturbeskaffenhed, have de
dog alle det tilfælles, at de ere i Besiddelse af dyrisk Liv,
at de til dettes Vedligeholdelse ere forsynede med visse Kræfter
og Bedskaber, men tillige begavede med visse Drifter og
Hvor

til

disse

forskjellige

Udseende,

Evner for

at

Størrelse og

kunne

anvende

dem

efter

deres

Bestemmelse.

sig ved visse
Fødemidler; og hertil bidrager saavel den ethvert Dyr medfødte
Drift til at opsøge just de Næringsmidler, der passe sig for
dets særegne Natur, som Evne til at finde dem, Kraft til at
sætte sig i Besiddelse af dem, og Redskaber til at bearbeide
De have
dem til Befordring af Legemets Væxt og Udvikling.
ligeledes en medfodt Drift til at sørge for deres Livs SikkerDet

hed,

er

saaledes fælles

og

vi

dem tildeelte

see

dem

Evner,

for

dem

alle

at

ernære

ogsaa i denne Henseende anvende de
Kræfter og Redskaber til at søge Be-

138
skyttelse imod alt, hvad
deres Afledningers Liv.
fedte

Drifter

erstatte

dem

der maatte true deres

en

paa

eget saavelsom

Hos mange Dyrearter virke de medsaadan Maade,
at de tjene
til at

fornuftigt Overlæg, saa at de uden
og Øvelse formaae at udfere Arbeider,
forudsætte kunstfærdig Dannelse, hvorfor man

Mangelen
foregaaende Anviisning

paa

der synes at
Alle ere de af Naturen
ogsaa har kaldet dem Kunstdrifler.
dannede saaledes, at de kunne modtage Indtryk af hvad der

foregaaer omkring dem,

og, selv om de ingen kjendelige
Sandseredskaber besidde, med større eller mindre Tydelighed
fornemme disse Indtryk, og benytte dem til at sætte, om ikke
deres hele Legeme, saa dog enkelte Lemmer i Bevægelse,
for at tilfredsstille

ifølge

dette

deres

erkjende:

at

særegne

Dyrene

Vi

Fornødenheder.
ikke

blot

have

maae

Legeme

et

med Kræfter og Redskaber til Livets
Vedligeholdelse, men at
der ogsaa i dem rører sig noget af en høiere Natur, som
opliver Legemet og sætter det i Bevægelse, noget Aandigt,

fornemmer og føler, attraaer og virker, og at del
de især adskille sig fra de øvrige skabte
Ting,
det end hos de laveste Dyrearter kun i ringe Grad giver
som

herved,

er

om

sig

tilkjende.
3.

Pattedyrene
som

Om

have

Mennesket,
Ved Lugten

i

men

Dyrenes Sandseredskaber.

Almindelighed
mere

de

samme

fem

Sandser,

eller mindre udviklede.

kan Kamelen spore Vand i Miles Afstand,
og den vilde Hest opdager Mennesker, længe inden de nærme
sig. Hundens Lugiesands er fast ubegribelig. Den kjender
sin Herre iblandt tusinde
og opleder hvad der

Mennesker,

tilhorer

ham,

om

det end

er

nok

saa

godt gjemt;

den finder

sit

Hjem i
Gang, om

mange Miles Afstand og opsporer sin Herres
han end er mange Mile borte.
Man har anseet
denne Evne for en egen
Sands, som man har givet Navn af

Sporsands; men man finder dog noget Lignende hos de Vilde
Nordamerika, der endog formaae at skjelne, til hvilket
Folkeslag de Mennesker henhøre, hvis Fodtrin de opdage.
Overhovedet have Rovdyrene alle en stærk Lugt, og det er

i

især ved denne

Nogle
og de

Sands,

de opspore deres Rov.
skarpt Syn i Tusmørket,

have ogsaa et

som

Katten

katteagtige Rovdyr. Hundens Syn er mindre skarpt.
Honninggrævlingen seer Bisværme i en Afstand, hvor intet

139
Menneske

kan øine dem.
Hos Muldvarpen og Blindmnsen
Øinene meget smaa, og hos den sidste fast
ukjendelige,
men Synet er dem
ogsaa en næsten undværlig Sands.
ere

Flaggermusen
sine

Ørelapper

har

stærk

en

Følelse

i

sin

Flyvehinde,

og Næseudvæxter.

Elefantens og Hvalens Hud
er med al sin
Tykkelse dog meget ømfindtlig, Svinets derimod ufølsom.
Aben har Sands til at føle med Fingerspid-

ligesom Mennesket, og nogle Arter have en lignende
Halespidsen. Hos de fleste andre Pattedyr findes

serne

Følelse i

denne Følelsessands blot i

Læberne,

hos Elefanten i

Snabelen,

hos

Næbdyret i Næbet.
Smagen maa vistnok antages at være stærk hos alle Dyr,
da de alle finde Velbehag i at nyde visse Fødemidler; men,
da disse ere af saa simpel Beskaffenhed, og Tungen hos
nogle Arter er meget haard, maa denne Sands dog være udviklet paa

anden Maade end hos Mennesket.

en

Hvad

Fuglene angaaer, da synes Smagens Sands ikke
stærk hos dem, da Næbet indvendig er beklædt med en tyk Hud.
Tungen bos de fleste, med Undtagelse af Papegøien og Vandfuglene, er haard og bruskagtig,
og de sluge for det meste Føden heel eller i store Stykker.
Kun Gæs og Ænder synes ved deres Snadren at lægge for
Dagen, at de have Smag for hvad de nyde. Naar man imidlertid seer, med hvilken Begjærlighed, ofte Slugenhed, Fuglene
nedsvælge deres Føde, og med hvilken Omhu de vælge imellem
de forskjellige Næringsmidler, som bydes dem, kan man dog
ikke reent frakjende dem Smag, men maa næsten antage, at
den har sit Sæde i Ganen, eller maaskee endog i Kroen eller
at kunne

være

Maven.

Lugten

er

stærkeste hos

den

Sands,

Fuglene, især

som

hos

man

har

Rovfuglene,

for

anseet
som

man

den
seer

fra samle

sig i store Flokke til ethvert Aadsel; men,
havde bemærket, al de samledes, hvad enten Vinden
bar fra eller til, og hvad enten Aadselet var frisk eller garnlangveis
da

man

melt, anstillede man Forsøg, hvorved det viste sig, at Gribbe
ledes til at søge Bytte ikke saa meget ved Lugten som ved

Synet.
især

Dog

Børster,

maa

de

hos
f.

man

Fugle,

Ex.

at

antage,
som

Ravnene,

have
som

denne

Sands

Næseborene

man

er

tilstede,

beklædte

har seet opsøge

med

lugtende

140
saadanne

Fødemidler paa
see dem.

hvor

Steder,

ikke

de

istand

vare

til at

Følelsens Sands
at

maa

hos

deres Fødder med
den
paa
man

Fuglene

vi have i

vore

Vanskelighed

ved

er

tyk
forskjellige Virkning, som mildt
dem, og bemærker deres Smerte
ikke ganske frakjende dem den.

som

have

bedækket med Duun og Fjædre,
Hud og Skæl.
Men, naar man seer

yttre sig, da deres Krop

Selv

finder

Fingerspidser,

den

Følesands,

Spor til
Rovfuglenes ofte

og maaskee i

Vandfugles Næbspids

og umildt Veirlig har
ved Lemlæstelser, kan
i visse

man

vortede

Fodballer.
Hørelse

Lokketøoer,

have

alle

hvormed

Til

Fugle.

Hannen

og

Beviis

derfor

Hunnen

af

tjene

enhver

de

Årti

Parringstiden kalde paa hinanden, og som strax forstaaes og
besvares, ligeledes de Advarselslyd, som de Gamle lade høre
til Underretning for Ungerne under overhængende Fare, og
som øieblikkelig bemærkes og tages til Følge.
Fuglene have
vel intet fremstaaende ydre Øre saaledes som Pattedyrene;
men Fjædrene i Nærheden af Øret
ere
stillede i en Rundkreds omkring Øregangen saa regelmæssigt, at de gjøre den
samme
Dette
viser sig kjendeligt hos Uglen,
Tjeneste.
som har en særdeles skarp Hørelse
og vistnok snarere ved
denne Sands end ved Synet ledes til i Tusmørke at finde
Muus og andre Smaadyr, som tjene den til Næring.
Synet er den Sands, som maa ansees som den stærkeste
hos Fuglene, som den, hvorved de svage især undgaae Efterstræbelser, og de rovgjerrige opspore deres Bytte. Endskjøndt
deres Øine næsten ere ubevægelige, og de altsaa maae dreie
Hovedet henimod enhver Ting, de ville beskue, iagttage de
Hønen seer
dog alt med største Hurtighed og Skarphed.
næsten paa een Gang Bygkornet paa Møddingen og Rovfuglen
høit oppe i Luften, og aldrig saasnart viser en saadan sig,
om end
nok saa langt borte, før hele Honsegaarden udbryder
i ængstelige Skrig.
Rovfuglenes Syn er i Særdeleshed saaledes indrettet, at de efter deres Behov kunne see i længere
eller kortere Afstand.

Naar derfor i Gribbenes Fædreland et

eller andet

som

Dyr styrter

faa Minutter

see

kort forud ikke

speide

de

hvad der

kreds.

var

en

bestandigt og
foregaaer paa

Foruden

dødt

til

de

to

Fugl

at

see

da,

vil

Jorden,

Gribbene flokkeviis strømme
eine.
ofte i

Fra
en

til,

man
om

deres

heie

halv Miils

inden

der end

Flugt

Afstand,

Jorden under dem i flere Miles Om-

almindelige Øienlaage,

som

Fuglene

ri

141
have tilfælles med Mennesker og Pattedyr, af hvilke dog især
det underste hos dem er virksomt, ere de forsynede med et
en halv gjennemsiglig Hinde, som de kunne trække
tredie
—

heelt ud

over

blændende

Øiet

Sollys

3.

Mange Pattedyr,

og Stev eller imod
den saakaldte Blinkhinde.

imod Stod

—

især

Om

det

altfor

Dyreues Boliger.

Gnaverne, bygge sig Boliger,

og

det

Dvergmusen bygger sig
lig en Fuglerede, imellem Rer eller
tætstaaende Havrestraa, udforet med Græstrævler, og med en
Skovmusen gjør sig to smaa Huler, een til
lille Aabning.

ofte med megen Kunst.
en lille kuglerund Rede,

Havre- eller

Leiested og en anden til Forraadskammer, og endnu en tredie
Vandrotlen har sin Bolig under Jorden,
til Ureenligheden.
udforet med Hø og Halm, og dertil føre lange Gange, ofte
Hasselmusen
paa hundrede Alen.
udforet med Halm
et huult Træ,

Grene,
steren

kuglerund
gjer sig en Bolig
næsten

med

en

bygger
og

sin

Mos,

Aabning

med fire Kamre

Rede enten i
eller

af

smaa

Hampaa Siden.
til Forraad, Leie-

Ureenligheden, og med to Rør, et
lodret til Indgang og et skraat til Udgang.
Muldvarpen graver
sig ikke blot rørformige Gange i Jorden for at søge Orme
Hovedog Larver, men indretter ogsaa der sin Vaaning.
boligen er en hvælvet Hule, omtrent en Alen under Jorden,
foret med Løv, Mos og fine Rødder; men den Bolig eller
det Skud, hvori Hunnen udklækker sine Unger, er større og
Hvælvingen er anlagt med et Slags
kunstigere indrettet.
ovenover Jordens Vandstand, og fra dem gaae mange
Piller,
Rør dybere ned i Jorden.
Egernerne bygge parviis deres
Reder i Trætoppe, hvor to Grene danne ligesom en Gaffel,
af Kviste og Mos, som de flette sammen og træde fast med
Fødderne, med et kegleformigt Laag, hvori de lade blive en
Aabning, sædvanlig imod Øst. Paa den anden Side have de
Hvert Par
i Træets Stamme en lille Aabning til Smuthul.
har flere Reder, hvoraf de to bruges til Vaaning, de andre
til Gjemme for Nødder og Agern, som de indsamle i Mængde.
Imod Uveir skulle de lukke sig inde i deres Rede ved at tilstoppe Aabningen paa den Side, hvorfra Vinden kommer. I
Den
meget stærk Storm springe de lige ned paa Jorden.
vilde Kanin bygger sin Hule i en Vinkel med adskillige Rer
til Udgange.
Skjøndt de leve mange i Selskab sammen, har
sted,

Vintersøvn

og

til

142
hvert Par

dog

kammeret, med

sin egen Hule.
en

saa

snæver

trænge derind.

Hunnen

Barselkammer.

Undertiden

har

Ved Enden

af den

Indgang,

at Ræven

desuden

sit

tilstoppe

er

Leie-

ikke kan

rummelige
Aabning, naar

eget

de Hulens

de gaae ud, saa at den ikke let kan opdages;
men, blive de
ofte forstyrrede, forlade de Hulen
reent, og naar een Familie

flytter, flytte de alle. Murmeldyrene boe flokkeviis sammen i
hvælvede Huler med to Rør, af hvilke det ene gaaer skraat
opad til Udgang, det andet skraat nedad, ifølge Bjergets
Skraaning, til Ureenligheden.
Grævlingen gjer sin Hule to
til fire

Alen

dyb,

Den

Brægner.

og

udforer

gjor sig

to

den

med

Udgange,

Græs, Mos, Blade,

ofte indtil 15 Alen fra

hinanden.

Opspores den under Gravningen, skraber den IndRæven graver sædvanligt sin
gangen i en Hast til efter sig.
Hule ind under Roden af el Træ, indtil 25 Alen i

Omfang,
Busk,

med mange Rør, hvoraf eet sædvanligt
gaaer ud til en
og som alle krydse hinanden og staae i Forbindelse

med
hinanden.
I Nærheden deraf har den undertiden Nødhuller
eller Flugtgange, hvortil den kan tye i
overhængende Fare.

Kunsligst
gjør

den

nærved

af alle

bygger Bæveren. Paa beboede Steder
Grube i Jorden fra den steile Flodbred
men
i afsides liggende
Egne, saasom i
store Overdrev, opføre disse
Dyr, i Selskab af

sig kun
Vandet;

Amerikas

en

til tre hundrede,
me^et kunstige Dæmninger og Boliger.
Skjøndt nogle af de Beretninger, man har om deres Færd,
ere noget
overdrevne, er der dog særdeles meget, som fortjener Opmærksomhed, og som bekræftes af troværdige Øienvidner.
Til deres Vaaning vælge de helst saadanne
Pladse,
hvor Vandet er dybt nok til ikke at
bundfryse, helst den
skakke Bred af Floder og
Kanaler, hvor de af dem fældede
Træer kunne med Strømmen bringes hen til det
Sted, hvor
de bygge.
Hvor Vandet, de bygge
ved, er underkastet F’alden
og Stigen, eller Tilflydningen ovenfra muligen kunde blive
hemmet formedelst Frosten, gjøre de i
Forening en Dæmning
i Vandet nedenfor
Vaaningspladsen af Drivtømmer og Træer,
to

de selv

fælde,

blandede saaledes med Mudder og Stene,
Er Strømmen kun svag, anlægge de Dæmningen i lige Linie tværs over Floden; men
gaaer der stærk Strøm, give de den en stærk Krumning imod
Strømmen og tillige en Skraaning opad
paa den samme Side,
for at den desto bedre kan udholde Vandets
De friske
som

at den faaer forneden Fasthed.

Træer slaae Rødder og

t

Tryk.

skyde

op,

saa

at de

tilsidst

udgjøre

143
levende

Hække, hvori endog Fugle bygge Reder;
uforstyrrede i deres Arbeide, og faae Tid til
ligeholde denne Dæmning, kan den blive saa fast,
en

de blive

modstaae

kan

meget stærk lisgang.

en

ningen færdig, begynder
Fællesskab, paa at bygge
de allerede fældet

hver

deres

enkelt

den

at

Naar de have Dæm-

Familie,

Boliger.

Sommeren

om

og, hvis
at ved-

eller

flere

i

Træerne dertil have

ved at overgnave dem med

Tænderne, hvorved da den afgnavede Bark og Ved med det
samme tjener dem til Fede.
De slæbe dem nu med Tænderne
hen til Byggestedet, lægge dem vandret og korsviis over hverandre, blande derimellem Jord og Stene, som de bære imellem
Forfedderne og Struben, og bruge vel ogsaa, i det de ofte
gaae frem og tilbage over Anlægget, Halen til at klappe alt
fastere udvendigt.
En saadan Hytte kan være tre til fire
Alen bred, og to til fire Alen høi, med et Slags Tag over og
med et frit Rum i Midten
med

ikke,

en

Aabning

men

de under
ere

saa

til

Vaaning

til Vandet.

og

Levnetsmidler,

Særskilte

Kamre

samt

have

de

derimod

forskjellige Afdelinger, som opstaae, idet
Opbygningen understøtte Taget, især naar Hytterne

store,

Sommeren

ud

at

forlade

flere end
de

een

Familie

boe

sammen.

Om

disse

Boliger, og sværme omkring;
men, finde de intet bekvemmere Sted, vende de om Efteraaret tilbage til de gamle Hytter, og overtrække dem paany
med Dynd, og det saa seent ud paa
Aaret, at det snart
fryser til og bliver haardt som Steen.

I Kunstdrift overgaae Fuglene alle andre
Hvirveldyr, og
de bygge sig, deels til Leie, deels og fornemmelig
til deri at udruge deres Æg, udmærke sig ofte lige saa meget

de

Reder,

ved

Bekvemmelighed og Sikkerhed som ved Omhu i Sammensætningen. En af de simpleste Former er Kurveformen, eller
en
aaben, i Midten udhulet Rede, der gjerne ved et overskyggende Blad eller en anden fremragende Gjenstand deels
skjules, deels skjermes for Sol og Regn: der gives ogsaa
Kurvereder, som ere forsynede med en formelig Hank.
En anden meget almindelig Slags Rede er den
kugleformede,

—

der dannes paa flere Maader, for det meste ved at sammenbinde
et lille Knippe Straa eller Siv
paa to Steder (oven- og neden-

for
En

Reden), og udspile samt udhæve den mellemliggende Deel.
kunstigere Rede af denne Slags fremkommer ved Sammensyningen af to eller flere Blade, saaledes som Skrædderfuglen

144
danner

idet

sig den,

den

bruger

sit

spidse

Næb

som

Naai,

Nogle af de mærkeog afrevne Plantetrevler som Traad.
ligste Reder ere de pung- eller flaskeformige, hvis Aabninger
—

ere

saaledes

stillede,

disse kunne atter

at de kun

være

ere

befæstede

tilgængelige
til

en

under

Green eller

Flugten;
lignende

Gjenstand, enten ved Halsen, medens Bunden, i hvilken
Aabningen er anbragt, hænger frit ned, eller omvendt ved
Bunden, medens Halsen med Indgangen til Reden vender
nedad; i førstnævnte Tilfælde findes undertiden, foruden den
egentlige Indgangsaabning, endnu en anden, der leder ind til
et mindre Rum, hvor Hunnen under Rugningen har sit Leie.
Rederne bygges paa Marken, i Tuer af Græs og Mos,
i Buske, paa Træer, og paa eensomme Høider, eftersom
Fuglens Levemaade binder den forlrinsviis til et eller andet
Hønse- og Vadefugle bygge saaledes paa
af disse Steder.
i
eller
Græs
Jorden,
Siv, Spurvefugle i Buske og paa Træer,
Kun ganske
men Rovfugle paa Klippelinder og forladte Taarne.
faa natlige Fugle bygge i Klippehuler og paa mørke Steder,
men dog gives der ogsaa dem, der grave sig Huler i Jorden
til Leie, f. Ex. Digesvalen.
Hos de fleste Fugle har hvert Par sin egen Rede, adskilt fra andre af samme Art; men blandt Svømmefuglene er
det almindeligt, at de i store Flokke bebygge de samme
Klipper og Skær, hvorfor saadanne ogsaa kaldes Fuglebjergc;
og undtagelsesviis gives der blandt de andre Fugleordener
enkelte Arter, som ikke alene boe i Familier, men endog
bygge en stor fælles Rede, af hvilken hvert Par beboer sin
Deel; dette er f. Ex. Tilfældet med en i Sydafrika hjemmehørende Finkeart, Republikaneren.
Reden dannes som oftest af Planteuld, Straa, Blade eller
lignende Ting, som flettes eller filles til en sammenhængende
Masse; nogle forme dem ogsaa af Leer, som de ved Hjælp
af Spyt og Slim klæbe fast til Mure og Klippevægge, og en
enkelt Svale, Salanganen, danner den udelukkende af en
klæbrig, let størknende Sliim, der seer ud som Huusblas og
anvendes ligesom dette Stof.
Men, hvoraf Reden end er
den
udfores
altid
med
sammensat,
Fjædre, som Fuglen plukker
af sit Bryst og Underliv, deels for at skaffe Æggene et blødt
Underlag, deels ogsaa forat Underlivet kan komme i umiddel—

bar Berørelse med

liggende Fjædre

;

Æggene, og uden at hindres af mellemmeddele disse sin Varme.
Den nøgne Plet,

145
der saaledes fremkommer hos

ligge

benævnes

Mange

af

Arter

og
ofte

Mennesker

Yttringer.
ere
først,
i tæmmet

givne,

udmærke

Pattedyr

ved

faae

Dannelighed,

af

Lærenemhed og
med

os

Væsen

og

Bererelse

i

i

Elskværdighed

vore Huusdyr
have engang været vilde, og
igjennem flere Menneskeslægter at have været
Tilstand, bievne saa fredelige og tildeels os saa hen-

Alle

ved

som

de

nu

Men

ere.

Hottentotterne endnu

som

de

Tid,

Elskværdighed.

og

ved

sig

komme

at

vis Grad

en

i den

rugende Fugle

Rugeplet.

Dyrenes Læreuemhed, Dannelighed

Om

5.

Æg,

paa

vilde Oxer i

de

ogsaa

ofte

fange,

Afrika,

blive ved deres Herres

Behandling saa lydige, at de kunne bruges ikke blot til
Kjersel og Plovtrækning, men ogsaa til at vogte Hjordene
imod Rovdyr, ja endog til paa givet Tegn at gjøre Anfald
Hornene,

og

Modstand.
sin

alt

træde

Fiskeodderen

Sælen kan blive

saa

slaae

under

lader

Egernet

Herre,

de da

hvor

Fjendehobe,

paa

tam,

og støde alt omkuld med
hvad der gjer dem

Fødder,

sig

afrette til

til

at

at

den

Nødder til

at knække

Fisk

fange

kommer,

til Husets

Brug;

man

kalder

naar

følger som en
Musik; Heste,
Hjorte og andre Dyr kunne afrettes til alleslags Kunster; og
ikke blot Aber og Hunde, men ogsaa Løver,. Tigre og
Hyæner kunne afrettes til at spille virkelig Komedie, saa at
de, ifølge deres tillærte Rolle, angribe eller forsvare deres
paa den, hilser med Hoved og
Hund.
Bjørne kunne lære at

Stemme,
dandse

og
efter

Dyr, uden at skeie ud fra det
gjøre Skade, og det mangfoldige Gange

Tillærte og
efter hver-

Herre eller andre
uden at

og altid paa een og samme Maade.
Den tæmmede Giraffe viser sin Herre

andre,
en

at

Hund, og et
den, naar den

kaster

Lama

kan

Kjærtegn ligesom

sin Herre

blive

saa

hengiven,

har været skilt fra ham og seer ham igjen,
Katten har
for hans Fødder og omklamrer dem.

sig
Snedigt

og Lumskt ved .sig, som den ogsaa røber ved
vende Kløerne ud, naar den synes venligst; men man kan
dog ogsaa lære den til at leve ret venskabeligt med sin Arve-

noget

at

og til at beskytte
Naturen efterstræber.

Spurve

fjende, Hunden,
som

den

Exempel
visse
Dette

af

paa,

at

den
at

Mennesker,
gjælder i endnu

har

den

er

fattet
død

høiere Grad

Man

saadan

en

af

Sorg

om

andre

og
vil

endog

Kjærlighed
disses

over

Løven,

Dyr,
have

der
10

:

jo

til

Død.
ogsaa

146
er

Man har ikke faa

af KaUearten.

Dyr

blevet

er

sin

har været

Velgjerer

tro

Græmmelse ved hans Ded.
Tilstand blive sin Opvarter
slikke hans

dem

som

Ogsaa

Hund

en

har

og er død af
den i fangen

seet

man

hengiven, stryge sig opad ham,

blive syg, naar han blev borte, blive
han kom igjen.
Man har ligeledes seet den fatte

Hænder,

frisk, naar
en
overordentlig Kjærlighed
behandle

paa, at dette
beviist Hjælp,

Exempler
Taknemmelighed over

af

tamt

dem

med

til andre

Venlighed,

dele

især

Dyr,

Feden

Hunde,
dem, lade

smaa

med

snappe Foden bort uden at røre dem, og vise
ved deres Død: ligesom man ogsaa i Almindelighed an-

trodsigt

Sorg

Løven skulde vise Ædelmodighed imod en svagere
Ogsaa
Fjende.
Tigeren kan blive tam og sin Flerre hengiven. Hyænen ligeledes; dog er den meget heftig saavel i
at

tager,

Vrede

som

i

Hengivenhed,

saaledes seet den

og

næsten

lunefuld.

Man

har

Opvarter meget hengiven, og derimod saa forbittret paa en anden, der ikke havde gjort den
nogen Fortræd, at den sittrede og fraadede blot ved Synet af
ham.
Ved Hug lod den sig paa ingen Maade styre.
De mærkværdigste Pattedyr i Henseende til Dannelighed,
og som især tildrage sig vor Yndest baade for den Nytte,
de gjere os, og for deres øvrige paafaldende
Egenskaber, ere
dog: Hesten, Hunden, Elefanten og Ahen.
Hesten er uagtet al sin Frihedslyst ikke vanskelig at
tæmme, og let at regjere, naar den er tæmmet, fordi den er
lærvillig; men, hvis den skal vise sig med alle sine smukke

Egenskaber,
Araberen
behandler
ikke

øm

være

maa

den

een

behandles med

betragter sin Hest som et
den kjærligere end Kone
over

den i

Frihed og
Lem af sin

Kjærlighed.
Familie, og
Dog er han

og Børn.
Henseende til Strabadser. Den

maa

ofte

Reiser paa 15 Miil og derover uden at afsadles, og
næsten uden at faae Føde eller
Drikke, og hvad den faaer,
er hverken udsøgt eller
rigeligt; men den bliver kjærtegnet

foretage

og klappet af ham, og dette virker saaledes, at den heilig elsker
ham igjen.
Hører den hans Stemme, vrinsker den ad ham;

falder
sover

blot

han

af,

bliver

den

staaende

og vrinsker

han paa aaben

Mark, og der viser sig
noget Usædvanligt, vækker den ham

en

om

Hjælp;

Rever eller

ved Vrinsken.
Tartarerne og Kalmukkerne lade deres Heste løbe frit omkring;
og dog blande de forskjellige Hjorde sig ikke med hverandre,
holde sig
og intet Føl gaaer tabt.
Ilingslerne have

Opsynet,

paa Siderne af

i

Hjordene,

eller løbe op

paa

lleiene

paa Ud-

147
naar de
høre Sløi, og see de da en fremmed
Hjord,
drive de deres egen sammen og stille sig i Spidsen lil ForDet samme skeer paa den anden
svar.
Side, og nu stride

kig,

begge Hjordes Hingsler

sammen,

saarede.

Hopperne sig

taaler

Holder

den

af

en

reite

ikke

Hingst

Naar Fellene blive

indtil

mere

store, jager den

blive trætte eller

de

til

anden

en

i

saadan

en

Hingst,
Flokken.

de unge

Hingster fra sig,
Hjorde. I de bjergrige Egne viser Hesten overall større Fyrigbed og Opvakthed end paa Sietlerne.
Den bruger større Opmærksomhed
til at see sig om, og især til at see sig for, og sætter ikke
Foden paa et betænkeligt Sled uden først at føle sig for med
Hovspidsen, om Traaddet er sikkert, saa at en Rytter aldrig
gjer bedre paa vanskelige Bjergveie end at overlade sig lil
og disse

da selv danne

maae

sig

egne

Hestens Førelse.

Hos

os

viser Hestens Raskhed sig især i den

finder i Veddeløb og

ved

Turnering,

den

den

Lyst,

den

Deel,

tager i

Krigens Farer og Strabadser, saavelsom i Seirens Hæder.
skjælver vel i Regyndelsen af et Angreb, men er det
begyndt, bliver den ligesaa ulaalmodig efter at tage Deel deri
som Rytteren,
synes næsten at lystes ved Vaabenbragct, og
farer med Mod og Forbitlrelse ind paa Fjenden.
Hvorledes
Heste, som længe have været adskilte, kunne ved Gjensynet
ligesom flyve i hinandens Favn, og med Glædes-Vrinsken
møde deres Herre, naar han er dem k,ær, have vi vel alle
Den

seet;

det

men

er

heller ikke

enkelte Hestes Omhu for at
ud

af

affaldne

om

F’od

Rytters

og ham selv paa Benene, eller om en Flok
under en Oversvømmelse søgte at holde Føllene

som

opreisle

over

franske

tandede
ansee

hvad der fortælles

den

Stigbøilen

Heste,
to

utroligt,

bringe

Vandets

Kammerat,
det

Overflade.

Kavalleriheste,
som

som

skulde

Beviis

paa

være

Hvis

tyggede

Fortællingen

om

de

Havre til deres

øm-

da maatle

man

tilforladelig,

ualmindelig Deeltagelse

imellem

Dyr.

Hunden, der i Vildhedstilstand er et glubende og blodtørstigt Rovdyr, forandrer under Menneskets Behandling næsten
aldeles sin Natur, og bliver indsmigrende, lærvillig, føielig,
lydig, hengiven og tro. I Almindelighed kan man sige, at
hver enkelt Hund ganske tilhorer den Herre, som Tilfældet
har udkaaret den, at det er hans Eiendotn, den lager sig
af og forsvarer, ham, den er tro og hengiven, ligesom den
ogsaa ganske retler sig efter de Folks Sæder og Skikke, som
10

:

148
den, og saa at sige antager den Families Tone,
opholder sig. Men, ligesom hver Hundestamme
har sit særegne Udvortes, saa har ogsaa hver en særegen
Forretning, hvortil den er meest oplagt, som Støver, Faarehund, Gaardhund, Stuehund, Vandhund o. s. v., ja næsten
sit særegne Sindelag, glubskere eller frommere, meer eller
Støveren kan afmindre lydig, paapassende og hengiven.
rettes til ikke blot at opjage Vildt, men endog et vist Slags
Vildt, som man netop for Øjeblikket ønsker at erholde, f. Ex.
en
Hjort med ti Spidser paa Takkerne; Vandhunden til at
opfiske, hvad der er faldet i Vandet; Hyrdehunden til at
holde Kvæghjordene i Orden og forsvare dem imod Rovdyr;
Bernbardshunden til at opsøge de forulykkede Reisende, o.s.v.
At Hunden er i Besiddelse af Klogskab, viser den ved
mangfoldige Ledigheder, idet den beregner, hvorledes den
ad en Omvei skal komme til det Sted, hvor den nærmeste
byde

over

hos hvem den

Vei

spærret for den; hvorledes den med Strømmen kan
til et Skib, hvortil den nærmeste Vei netop er

er

komme ud

imod

Strømmen;

kunne

at

gaaer i
ud af

lukket

sig

skal
med

for

at

skaffe

sig

springe ud
ham, naar

ad for at komine

sig selv

for at befries fra

en

for
han

den varmeste

besværlig

Med-

o. s. v.

viser sig i Lænken, hvor den, uden
glubsk, dog ivrigen advarer imod alle
Vognen, hvor den til det Yderste forsvarer
er
anbetroet dens Varetægt; ved Hjorden,

Paapassenhed

selv

at

Fremmede;
det

Dor,

Kakkelovnen,

o. s. v.

Dens

i

den

følge

Tid

hvilken

hvorledes den har at bære

Byen;
en

Plads ved
beiler

til

trods Herrens Forbud

Gods,

være

paa
som

hvor den paa Hyrdens mindste Vink forstaaer at holde hver
Ko og hvert Faar indenfor den bestemte Linie.
Paa dens Troskab har man utallige Prøver, idet den
snart taaler

varer

om

og Sult uden at forsømme, hvad der er den
forsvarer sin Herre imod Overfald, snart ad-

Hug

snart

paalagt,

den

Fare,

hvori han

er

stedt,

snart

hjælper

til at

liain
Udsvaade,
igjennem; og denne Hengivenhed gaaer undertiden endog saa vidt, at man har seet
Hunden døe ikke blot af Glæde ved det pludselige Syn af en
længe savnet Herre, men ogsaa af Sorg over hans Død, idet
den trøstesløs har lagt sig paa hans Grav, og der opgivet
Aanden.
Man kan saaledes med Sandhed sige, at Hunden
er Menneskets trofasteste
og tillige uegennyttigste Ven, da den

redde

ham

under de

i

af

Havsnød

trangeste Kaar

eller

hele Livet

snart

følger

149
aldrig

seer

dens Herre

om

paa,

Stand, ikke engang
den, men, ligesom af
uafladelig tro imod den,

eller lav

paa,

imod

blot

være

sin

er

eller

rig

han

om

af

høi

eller

god

fällig,
ond

er

vedbliver at

naturlig Drift,

hvem den engang har

skjænket

Hengivenhed.

er efter sin Skabning et plumpt og ubehændigt
ubeielige Krop, korte og stive Hals, smaa Øine,
store Øren, korte, stolpeaglige Fødder, lykke, vablede Hud,
Men dens
alt dette giver den et klodset og dumt Udseende.
den
smaa Øine ere fyrige og udtrykke Klogskab og Blidhed;
har en fiin Hørelse, og finder Behag i Musik; den har Sands
for Blomsternes Vellugt og Afsky for dyrisk Stank, hvorfor
den ogsaa især hader Svinet; den er bange for Muus, og
frygter for Stik af Insekter, hvorfor den værger sig imod dem
med Snabelen, Halen, Ørene og ved afbrudte Kviste, som
den tager med Snabelen, og slaaer sig med paa Kroppen; den
bader sig gjerne ved at svømme, eller i Mangel deraf ved
den synes
at sprøile Vand eller endog Støv over sin Krop;
undertiden at pønse med Overlæg og at beslutte med Rolighed. Den bliver halv rasende, saasnart den føler sig fangen,
men
lader sig igjen temmelig snart forbløffe, og ved deels at

Elefanten

Dyr.

Dens

lokkes deels

at

straffes

med Mildhed

af

Føreren,

af

de tamme Elefanter og behandles
den snart tam, og er da

bliver

meget lærenem og føielig.
vilde Tilstand

I den
det

er

Elefant,
met

kun,

naar

den

at

viser

den

bliver

sig

er

den

den

forjages
hævngjerrig,

snarere

ingenlunde blodtørstig,
fra

sin

Mage

af

og
anden

en

og skadefro. TæmDen fornærmes vel ved

lumsk

from.

sig da med koldt Overlæg, men sædsnurrig Maade. Endnu mere fornærmes den
paa behørigt Tilsyn med Føde og Drikke, og da
ofte Opvarterens Liv; men den viser sig ofte tak-

og hevner

Gjækkeri,
vanlig paa
ved Mangel
koster det

en

for

nemmelig

Velgjerninger,

skaaner ofte med

og forsvarer sin Velgjører med Trofasthed.
Dens Snabel tjener den til Redskab for

og Aandedrættet, men tillige
af den bøjelige Udvæxt, der

Lemfældighed,

Lugten,

Følelsen

Arm og Haand. Ved Hjælp
Sidder paa Enden af den, af-

som

plukker den ligesom med en Finger de Urter, som den i sin
naturlige Tilstand lever af, og griber den Føde, som gives
den;

men

Proppen

af

den
en

kan

ogsaa

Flaske,

afrettes

til

med

tage Smaatiog op

den
fra

at

trække

Gulvet,

løse

150
Knuder, aabne og lukke
skyde Slaaen fra, skrive

Døre

at dreie

ved

med Pen

o.

s.

Neglen

eller

om

v.

Elefanten til at gjere Anfald i Krigen,
sædvanlig et Taarn paa Ryggen med Krigssiden Opfindelsen af Skydegeværet kan den
ikke bruges dertil, da den er bange for lid.
Hvad den nu
bruges til, er alt Slags Arbeide med at bære og trække.
Enhver Arbeidselefant regjeres i Almindelighed af en Fører,
Forhen

afreltedes
da

og den havde
folk i; men

sidder paa dens Nakke og styrer den med en Jernstok; men
forstaaer ogsaa hans bioile Røst og veed godt at skjelne
imellem hans vrede og blide Tone.
Vil Føreren have den

som

den

til
at

forklarer han

besværlig Forretning,

en

skaffenhed

bringe

han den

meget

Arbeidets Be-

den

(saaledes fortælles der),
den til

Viin,

af

og søger ved Overtalelse
Har den ingen Lyst dertil, lover

Lydighed.

Arak

eller anden stærk

(formodentlig

ved

med

Drik,

det

som

samme

at

den holder
vise

den

og da kan han være vis paa, at den anvender alle
sine Kræfter paa at fuldføre Arbeidet.
Men han maa holde
sit Løfte; i modsat Fald kan den let blive rasende, gribe

Flasken),

ham
hain
man

med Snabelen og kaste ham mod Væggen eller
under Fødderne. Paa Handelspladsene i Oslindien

Elefanten til at trække

ikke kunne slæbes

af

en

Bjælker

til Skibenes

Snees Mand.

Man

træde

bruger
Bygning, som

binder

et

Tov

Bjælken; Elefanten tager Tovet i Munden, vikler
det om Snabelen, og trækker saaledes Bjælken hen til det
rette Sted, endog, naar man har viist den det, uden nogen
Fører.
Ligger der andre Bjælker i Veien, løfter den sin saa
meget i Veiret, at den kan glide hen over dem.
Paa denne Elefantens Klogskab har man mange Exempler.
En Elefant blev i Neapel brugt som Haandlanger ved Muurom

Enden af

arbeide og holdt Kalken i et Kobberbækken. Da dette underSprækker og derfor blev bragt til Kobbersmeden, fandt

tiden fik

den paa ved en saadan Lejlighed selv at bringe det til Smeden,
vente hos ham, til det blev
istandgjort, og da gaae hen med det til
sit Arbeide igjen.
En anden blev benyttet af en Maler til at

tegne efter.
derfor sin

Han

vilde afbilde den med aaben

Medhjælper

nu

og da

kaste

en

Frugt

Mund, og lod
ind i Gabet paa

men denne lod ofte
kun, som om han kastede noget, og
dette fornærmede Elefanten i den Grad, at den hævnede sig,
dog ikke paa Medhjælperen, men paa Maleren, som om den
vidste, at han var Skyld deri, og det ved at oversprøite ham
Atter en anden
og hans Tegninger med Vand af Snabelen.

den;

151
bleven

var

af

saaret

en

Kanonkugle,

og blev behandlet af en
den smertelige Kuur,

Saarlæge. Den fandt sig taalmodig i
og gjorde ikke Mine til al gjere Lægen
den

om

indsaae,

nogen Fortræd,
kun vilde dens Bedste.

han

at

som

Men ogsaa paa detle Dyrs Taknemmelighed og Billighed
man
ikke faa Exempler.
I Ostindien bruges Elefanten

har

til at hidses

eller Forbryder, ofte kun paa
og da antager Elefanten Udseende af
løber hen imod ham, og naar den kommer ham

for

Skrømt

Rasenhed,

Fjende

en

paa

at

kyse,

nær, standser den pludselig uden at skade ham; men ofte
for ramme Alvor, og det hændes da ikke sjeldenl, at den
Elefant
skulde
ham
imod
Førerens
Villie.
En
skaaner

stak

Fyrste gaae over et Sted, hvor
sig i Solen. Fyrsten vilde have
drevet frem over disse Staklers Legemer, og Føreren
den med Jernstokken, men forgjæves; den blev staaende.

Og

da

i et

med

Triumphlog
nogle Syge laae

den

der

ene

saaledes

Side,
at

end

den

Snabelen

gjere

dem

en

og badede

at

drevet paa

blev

mere

den, log

Syge efter den anden,
Toget kunde gaae frit
En anden

Skade.

Elefant,

den med

og lagde dem til
imellem dem uden
som

var

kommen i

Grønsager solgtes, og ødeTorvet,
kom til en Butik, hvis Eierinde pleiede
daglig at give den Grønsager, standsede den pludselig, og
istedetfor at knuse denne Kones Barn, som ene befandt sig
der, satte den Barnet i Sikkerhed og gik rolig hjem. Af de
mange andre Fortællinger, man har om dette Dyr, vil jeg
endnu kun anføre dette, at man har seet en Elefant spille
en Rolle i et Thealerslykke med
megen Nøjagtighed, og en
anden af Kjedsomhed skyde Myg ned af Væggen med Støv

Raseri, løb ud paa
lagde alt. Da den

af Snabelen.
Aberne
de

hvor

—

dele
ikke

sig

i

saa

kunne

Arter,

at

samme

Dannelsestrin.

Kun

mange

betragtes
saa

forskjellige Slægter

og
staaende paa et og
kan siges om dem i

som

meget

Almindelighed, at, ligesom de ikke have liden udvortes Lighed
med Mennesket, saa
de ogsaa meget tilbøjelige til at
ere
efterligne menneskelige Handlinger, men gjere det ofte bagvendt og uden Dømmekraft, saaledes at deres Efterligninger
De ere i Ungdommen
snarere vækker Latter end Deeltagelse.
Deres medfødte
lette at tæmme, men vanskelige at danne.
Tyvagtighed er næsten ikke til at fordrive, og hvad de een Gang
have faaet Lyst til, kunne de hverken med det Onde eller
De ere meget poliske i al
Gode bringes fra at eftertragte.

152
deres
en

Adfærd,

Ere tilsvarende
ere

saa

de

have

de

hos

idet

hersker

Dyreklasse
øvrige.

nok lil at kunne

fiffige
begaaet.

Exempler

dog betegnende,

der i denne
end i de

ikke

dog

men

urigtig Handling,

Fuglene
de

en

i Buur

sammen

viste

og

end ikke mange,

synes at vidne om, at
høiere Grad af Følelse

Et Par Spurvepapegeier, af dem,
Uadskillelige“, var bragt fra Brasilien
satte

skjule

som

kalder

man

til

Europa.
Deellagelse

megen

„de

De bleve
for

hin-

anden, hvilket disse Fugle altid gjøre. Da den ene af dem blev
syg, hjalp den anden den, saa godt den formaaede, bragte
den i flere Maaneder Føde, aabnede dens Næb med sit for
at faae den til at æde, prøvede ogsaa
paa, da den blev kraftløs, at lette den i Veiret med sit Næb, men forgjæves. Den
blev nu meget ængstelig, løb frem og tilbage i Buret, og
ytlrede Bekymring i alle sine Bevægelser. Da den syge Fugl
døde, blev den stille og sørgmodig og døde kort efter.
Paa Vipstjertens Omhu for Gjøgeunger har man flere
Beviser, som bekræftes ved gjentagne Erfaringer. Man har
seet en Vipstjert, midt om Vinteren, altsaa paa en Tid, hvor
den pleier at være bortrejst, ivrig søge efter Føde.
Da man
noiere undersøgte Grunden dertil, fandt man, at der i dens
Rede i et huult Træ sad en Gjøgeunge, som formodentlig var
opfostret der, men som nu var bleven saa stor, at den ikke
kunde komme ud
sad
en

af den

snevre

Indgangsaabning,

indesluttet i Reden.
En lignende
udvoxen Vipstjertunge udvise imod

Omhu
en

skaldet

idet den hentede Fluer og anden Føde til den
den kunde hjælpe sig selv.

og

har

altsaa
seet

man

Gjøgeunge,

saalænge,

indtil

Om

Sled
ene

selv

nogle Kanariefugleunger, som vare udklækkede et
Tydskland, fortælles der, at da Moderen forsømte den
Unge, maaskee fordi den havde en graa Farve, og den
derimod var guul, tog de ©vrige Unger sig af den og
i

madede den i Moderens

Sted,

indtil den

kunde æde selv.

Noget

Lignende fortæller en berømt Reisende at han havde oplevet
i Afrika, hvor han saae fire unge Skægfugle daglig bringe
Næring til en udlevet Fugl, som levede i samme Rede.
Om et Par Traner har man en mærkelig Beretning af
en Godseier i Lausits.
Han havde faaet dem ganske unge,
en

Han og

en

Hun

af

samme

Kuld,

og

sat

dem

ind i

cn

153
hurtig vænnede sig til Gaardens Folk og
lyde Navn, æde al Slags Fede og taale
Hunde i Nærheden, ja endog æde af Fad med dem.
Da
de ikke vare bievne heelt stækkede, vare de ofte borte hele
Dage, og løb da om i Nabohusene, men kom altid igjen
om Aftenen.
De holdt meget af hinanden, og naar den ene
var fraværende, skreg den anden uafbrudt.
Da Hannen engang var kommen' til Skade, viste Hunnen sig meget deeltagende, blev bestandig hos den, og vilde næsten ikke taale,
at nogen anden nærmede sig den.
Siden blev Hunnen syg, og nu viste Hannen sig lige
saa deeltagende.
Den døde, og nn blev Hannen som ude
af sig selv, løb med gjennemtrængende Skrig hen til Herren,
fra ham igjen tilbage til Hunnen, søgte at reise hende op
med Næbet og udtrykte sin Sorg, da dette ikke vilde lykkes,
Man indesluttede den, for at
paa mangehaande Maader.
skaffe den døde Fugl bort; men, saasnart den igjen blev fri,
gjennemsøgle den hele Fluset, ilede op af Trapperne, trængte
paa at faae Dørene aabnede til alle Værelser og Aflukker,
hvilke den da nøie gjennemledte.
Da den ikke fandt, hvad
den søgte, løb den ud af Gaarden.
Efter tre Dages Forløb
fandt man den staaende ganske sørgmodig ude paa Marken.
Den lod sig lokke til at gaae hjem igjen, men blev ved at
være
Kun ved Tvang kunde man bringe
meget nedslagen.
den til at gaae ind i den sædvanlige Stald: men nu forlod
den heller ikke denne hele Vinteren igjennem.
Næste Foraar søgte den igjen Selskab, og dens Venskab
faldt nu paa Gaardens Tyr, hvis stærke Slemme især syntes
at gjøre
Indtryk paa den. Ved dens Side opholdt den sig
nu i
Stalden, jagede Fluerne fra den, svarede den med Skrig,
naar den
brolede, og fulgte siden med den ud paa GræsDet syntes næsten, som om den betragtede den
gangene.
som sin Foresatte; den stod
opreist ved dens Side med spændt
ventede paa dens Befalinger,
som
om
den
Opmærksomhed^,
holdt sig i tre Skridts Afstand bag ved den, naar den gik,
dapdsede omkring den, naar den stod stille, og bukkede eller
bøiede sig for den paa en saa snurrig Maade, at man maalte

Stald,

de

hvor

Kreature,

lærte

at

lee deraf.

Fjæderkrealurene

klamredes,

men

og Kalkuner.

Hyrdehund,

i Gaarden holdt den i Ave, naar de
dog Høns og Ænder fremfor Gæs
Faarehjorden tog den sig af ligesom en

skaanede

Ogsaa
tillog sig

og

Herredømmet

ikke

alene

over

alle

Gaardens

Krealure, som den ofte straffede med dreie Slag
men endog over alle
Dyr paa Godset. Naar en
Vogn var forspændt, stillede den sig foran Hestene som
Vagt; bleve de urolige, lettede den Vingerne, kneiste med
af sit

Næb,

Hovedet og

ganske

der

Kom

jagede

af luid

skreg

fra

hjem

ene

Hals.

fremmede Kreature

den

Modstand.

dem

bort,

om

Kun

Sviin

tog

ikke

til

engang
for dem.
Naar den

dem,

Det unge Kvæg henlede den
og drev det ind i Stalden.

Marken

og

hungrig,

ind

de

i

end

Gaarden

gjorde

den

sig

ikke

syntes

at

bære

eller

Haven,

nok

saa

af.

Den

en

vis

stærk
saae

Ringeagt

stillede den

sig udenfor Kjekkenikke, gik deh ind i Kjekkenet
Havde
og tilkjendegav sit Ønske ved en fortrolig Knurren.
den ikke Lyst til om Aftenen strax at gaae ind i sin Stald,
skjulte den sig for Kokkepigen, naar hun søgte efter den,
vinduet og

men

den

var

skreg.

Hjalp

dette

lod sig rolig fere derind, naar hun fandt den.
Var
gaaet bort fra Huset og fik Øie paa Herren, søgte den

ligeledes
Tiggere

al skjule sig,
og lob da iilsomt hjem ad en Omvei.
og andre sletklædte Personer kunde den ikke lide,
og forhindrede dem i at komme ind paa Gaarden. For Skorsteensfeiere bar den Frygt, som overhovedet for den sorte
Farve, saa at den ikke gjerne gav sig af med sorte Hunde,

Kalkuner,
kunde

drillet

o.

endnu

den.

s.

v.

et

Fornærmelser
heelt Aar

efter

glemte
huske,

den
naar

ikke

let,

nogen

og

havde

Den

betragtede sig gjerne i Speilet og gjorde
det, som om det morede den at
see disse
gjentages i Speilet. Var dens Badevand blevet den
for
gammelt, kastede den Karret med Vandet omkuld og
skreg efter friskt Vand.
Da Trækkeliden kom næste
Foraar, blev den urolig,
hilsede de vandrende Traner med sit
trompetagtige Skrig,
besøgte dem ofte om Natten, medens de opholdt sig i Moserne.
og bragte endog en Hun hjem med sig i Nærheden
af Gaarden; men denne kunde ikke finde
sig i Markarbeidernes Støi, og Døi snart igjen bort.
Man bragte den en
anden ganske ung
Hun, som den modtog med Venlighed,
førte omkring og lærte at
dandse, men gav den tillige Slag
med Næbet, naar den ikke bar
sig rigtig ad. Denne døde
om
Sommeren, uden at vor Han brød sig synderligt derom.
Den følgende Vinter var saa
mild, at en halv Snees vilde
underlige

Traner

Grimasser foran

bleve

i

Nærheden

af Gaarden.

Den

besøgte

dem,

155
kom ofte

blodig hjem og med Fjædrene i Uorden. Den
nemlig tiltage sig Herredømmet over dem og lære dem
sine Kunster, og dette vilde de ikke finde sig i. I det tredie
Foraar blev den ofte hele Dage borte i Trækkeliden; men
dens Venskab for Tyren ophørte ikke derfor.
Det gik over
fra den ene Tyr, naar denne døde eller blev
solgt, til dens
Efterfølger; men tilsidst blev den stangel af en Slud, som den
vilde holde Styr paa. saa voldsomt, al den døde.
Det er høist troligt, at der maatle kunne
gives flere
lignende Beretninger ogsaa om andre Fuglearters Adfærd,
hvis de vare bievne ligesaa omhyggeligt optegnede.
men

vilde

6.

for

Dyrenes Vigtighed

os

Mennesker.

Menneskets Overlegenhed over Dyrene yttrer sig især i den
Maade, hvorpaa de alle, men især Pattedyrene, benyttes af
os til vore
Hensigter. Det er af dem vi faae vore vigtigste
Fødemidler: Mælk, Kjed, Talg, Flcsk, saaledes at der i Danmark alene aarlig fortæres 7 til 8 Millioner
Lispond Flesk,
og stedse holdes 6 til 800,000 Stykker Hornkvæg.
Det er
ligeledes af dem vi faae de Beskyttelsesmidler, som forarbeides af Uld, Haar,. Huder, Pelsværk; hvorved det kan bemærkes,

at der fra

Sydamerika

alene

udføres 800,000

aarlig

Oxchuder til Saalelæder: fra de
amerika hjemsendes aarlig 50

engelske

langt mere), og forholdsviis
skind, saavelsom fra Sibérien
skind, o. a. desl. Det er

af

Odder-, Væsel-,

af

Zobel-, Hermelin-,

ti!

Besiddelser i Nord-

60,000 Stykker (forhen

af Robber

og

Bæverrotte-

Flvaler

og

Ræve-

den Tran

tilvirkes, som forbruges i saa stor Mængde, at der for dens
Skyld aarlig ved Nyfundland alene dræbes 300,000 Robber,
af Hvaler i det hele

forben 4 til 5000 i de nordlige Have,
nu, da de næsten der ere udryddede eller forjagede, et
langt ringere Antal. Det er ligeledes af denne Dyreklasse
at der
afgives en Mængde Børster,
Horn,

men

Klove,

Been, Tænder,

Sener

Kunstarbeider.

Det

o.

er

s.

som

v.,

endelig

af

bruges

samme

til

Klasse

Takker,
forskjellige
vi vælge de

Huusdyr, som ere uundværlige for os til at bevogte vor
Eiendom, opjage Vildt, bære og trække Byrder, kort sagt, til
at

afhjælpe

stille

mange af

vore

første Fornødenheder eller tilfreds-

Bekvemmeligheder.
Mærkelig er i denne Henseende den Vigtigked, enkelte
Dyrearter kunne have for visse Folkeslag ved at tilfredsstille
vore

156

nordiske

Folkeslag

især til at trække
deraf

For Laplænderen og flere
Hannerne bruger han
Rensdyret alt.
Slæder; af Hunnerne faaer han Mælk. og
Deres Kjed tjener ham til Spise,
og Ost.

deres Fornødenheder.

af

enhver

Smer

igjen

er

Blodet, baade friskt og blandet med Meel og Bær.
Huden gjeres Klæder, Strømper, Sko, Telte, Sengeleier;
Haarene Udstopning til Stole, Hynder, Sadler; af Benene

saavelsom
Af
af

Knive r Syle; af Takkerne alle Slags Huusgeraad og
Liim ; af Klovene Drikkekar; af Tarmene og Senerne Sylraad
Naar Lappen derfor har sine
og Reb; af Blæren Flasker.
og disse Mos nok, er h n vel faren og trænger

Buer,

Rensdyr,

ikke

til

da

i

mindre

Rensdyr

kan paa

undertiden

Raseri,
ham

disse Dyr

kan han holde

inddeler

raskt

Da

mere.

sig selv,

paakommer

for ham

det

at

saa

med

Hjorde
Hjorde,
god Vei
der

vender

Forfødderne.

I

end

at

at

gjøre

(il alle Aarets Tider ernære
paa 20 til 50,000, som han
Et
hver under sin Fører.
løbe

sig

to

under

det

imod sin

dette Tilfælde

Miil

i Timen; men
Kjørselen el Slags
Kudsk og angriber
der

er

vende sin Slæde

om

ikke andet

og

lægge sig

indtil

Sygdommen er gaaet over.
Hvor Rensdyret hører op, begynder Sælhunden at blive
det vigtigste Dyr, f. Ex. for Grønlænderen, idet dens Kjød
spises, dens Spæk smæltes til Tran, som bruges til Dyppelse,
Lysning og Brændsel at koge ved; dens Hud benyttes til Klæder,
Leie, Huusværn, Baadbeklædning; dens Sener udspiles, tørres
og flækkes, og bruges da til Sylraad; Tarmene til Vindues-

under

den,

Tranflasker; Knoklerne til allehaande Redderfor sagt, at Havet er Grønlænderens
hans Høst.
Dog er Hvalen ham
og
Sælhundefangsten
Ager,

ruder, Maven
skaber.

Man

ikke af mindre

Magt;

til

har

Vigtighed,

thi af dens

forsaavidt

Spæk brændgs

han

Tran,

kan
der

faae den i sin

bruges

til

Lys-

og Madkogning, men ogsaa til Madlavning ligesom Kjedet; af Barderne gjøres Knæer til Baade og Stolper til Hytter;
af Huden Sko og Støvler; af Tarmene Skjorter; af Halens

ning

og Laliernes Sener Traad og Reb.
Saaledes trænger Beboeren af
hvoraf vi især

de

nordlige Kyster

ikke

Nytte: Hornkvæg,
Faar, Sviin ; han trænger heller ikke til Hesten, Æselet eller
Kamelen, da han har Hunden at benytte sig af lil Forspand
for sin Slæde, nemlig en Slags Spidshund, men større end
Man spænder 6 eller flere for, og
den hos os almindelige.
de løbe da med en Vægt af 2 til 500 Pund, indtil 15 Miil

til de

Dyrearter,

drage

vor

tf

157
Dagen, hurtigere end vore Heste og uden synderlig Fode.
gives ordentlige Postindretninger med Hundekjersel, hvor da fire Hunde trække tre voxne Personer med
deres Pakker.
Kudsken styrer dem tildeels med Ord, som
de altid lystre,
naar
der er en god tilkjert Ledehund med,
men ogsaa med en Stav
med Bjælder og lose Ringe, som
han rasler med, naar han vil have dem afsted, som han
om

I Kamschatka

steder ned foran
han
ved

Slæden,

med,
Hundekjersel
styrer

naar

naar

det

han vil standse

gaaer

ned

dem,

ad Bakke.

og

som

Fordelen

er, at disse Dyr kunne løbe over den dybe
Snee og letfrosne Floder uden at falde i, holde længe ud,
og leve meget tarveligt, ja om Sommeren endog selv søge
deres Fede.
Men undertiden skal det ogsaa hændes, at de
faae Lyst til at jage efter et Dyr, de faae Øie
paa, og da
ikke let kunne holdes

Fuglenes
og

for

af deres Fører.

umiddelbare

indskrænker

sig

til

Nytte
Kjedets

for
og

os

er

ikke

saa

betydelig,

Æggenes Anvendelse

til

til

Varme og Pynt, og Skindets til Beklædenkelte Folkeslag.
Men desto større er deres mid-

Føde, Kjædrenes
ning

tilbage

delbare

Gavnlighed ved den vigtige Indflydelse, de have, i NaHuusholdning. Hvor stor en Mængde Smaakryb
de fortære, som ellers vilde blive til
Besvær, har man bragt
i Erfaring paa de
Steder, hvor man har gjort sig Umage for
at udrydde visse saakaldte skadelige
Fuglearter, saasom Spurve,
Krager, Maisfugle. Man har nemlig mere end een Gang erfaret, at Markmuus og Insekter, efter disse Fuglearters Udryddelse, have formeret sig i en saadan Grad, at man med
Længsel har ønsket sig disse tilbage og har maatlet gjøre
Anstalter for igjen at faae dem indførte.
Naturen har ogsaa
i denne Henseende sørget for en ligelig
Fordeling, idet ikke
alene de nyttigste Fugle lægge de fleste Æg, Rovfuglene
de færreste, men ogsaa Rovfuglene selv holde hinanden i
turens

store

Ligevægt.
Det

er

fremdeles ved

Fugle

at

en

Mængde

Aadsler for-

tæres, som ellers vilde forpeste Luften, og at ikke blot en
Mængde nyttige Væxter forplantes fra et Sted til et andet
ved Frøkorn, som Fuglene nedsvælge og give hele fra sig
igjen, men endogsaa Fiskearter, hvis Rogn af Fuglene overføres til fraliggende Damme og Søer.
Endog ufruglbare

158
og Kyster blive ved Fuglenes Skarn gjødede og saafruglbargjorle.
Endelig er det i Særdeleshed ved dem at Naturen faaer
sit rette Liv. idet de forlyste Øiet ved deres Fjædres Pragt,
Ørel ved deres yndige Sang og Sindet ved den Livlighed og
Munterhed, som er udbredt over deres hele Væsen.

Fjelde
ledes

7.

Sperge

vi

saaledes

til

vor

os

med

Menneskets

selv,
Dyrene,

vel det nærmeste

samme,

at

vi

men

ogsaa
Svar:
Vi

Loven

som

imod Sælen

hvad

nu

Tjeneste,

Rettighed

berettiger os til at handle
ikke blot benytter deres Kræfter
raade over deres Liv, da bliver
bruge den Stærkeres Ret, den
der

anvender imod

og Haien.

Dyrene.

over

Gazellen,

Men disse og

lignende Exempler tilbyde os dog
lende Svar.
Naar vi nemlig see,
hele

Naturen gaaer den Lov,
andet til Fode, og derhos

langt

et

og Kaskelotten
andre

mangfoldige

saa

mere

hvorledes

at det

Dyr

ene

bemærke,

at

tilfredsstil-

der
skal

igjennein
tjene det

der i hver enkelt

Dyrearts Natur ligger en Opfordring til at lade denne Lov
være
gjældende, at det er paa dens Iagttagelse det Heles
Vedligeholdelse beroer, idet kun paa denne Maade Ligevægten
i Naturen kan vedligeholdes uden Overfyldning af den ene
eller den anden Art:

Tilskyndelse

saa

til

kunne vi ogsaa forstaae vor Naturs
vor
Trang til Hjælpemidler fra

dyrisk Fede,
Dyreverdenen (il Beskyttelse

Ulempe og til
ligelig Fordeling
af de dyriske Kræfter.
Det er Naturens eget Bud, at vi
skulle benytte os af Dyrene til vor Næring, Beklædning, Besky Helse og Velvære og da især af Pattedyrene, som dem,
der tilbyde os de fleste og værdifuldeste Hjælpemidler til
denne liensigt, et Bud, som ligger aldeles klart for vore
Øine i de Menneskers Stilling, der, som Grønlænderne, ere
indskrænkede til den blotte dyriske Fode.
Fremme af vort Velvære

imod

som

alskens

nødvendig

til

—

Lader

os

for et Øieblik tænke

os

det modsatte Tilfælde:

alle

Dyr havde Ro til at leve, indtil de ved Sygdom eller
Affældighed maatte opgive Aanden; hvad vilde da blive Følgen? Inden faa Aar vilde hele Jorden være mere end overfyldt med levende Skabninger, saaledes at de alle maatte
at

gaae
men

til

Grunde,

uventet,

Øieblik,

istedetfor

altsaa

uden

at

Døden

Ængstelse

og da med kortvarende

for

Smerte,

nu

kommer

hyppig,

før i Dødens
og med Adgang for

Dyret

159
mange flere Millioner Skabninger, som
gaaende. Da vilde jo ogsaa alle de herlige
saa

afløse

de bort-

Kræfter, som nu
saa smukt udvikle
sig, være uden Hensigt og Nytte, istedetfor
at nu ethvert Dyr
er
nødsaget til at udvikle, anvende og
fuldkommengjøre de Kræfter, som ere det meddeelte, for at
beskytte og forsvare sig, eller for selv at kunne angribe.
Saaledes kunne vi forstaae, hvorfor Dyrene leve i en stedsevarende
der

Kamp paa
opliver Naturen,

Anledning

til

Liv

Det er just denne Kamp,
og Død.
alle Kræfter i Bevægelse og giver

sætter

mangfoldigere Liv og Bevægelse.
deeltage i Kampen, og undertiden
bukke under, men gaaer dog som oftest ud af
Kampen som
Seierherre, ifølge sin aandelige Overlegenhed.
Vi kunne vel ikke negte, at der i denne Bestræbelse
efter at underkue frie Skabninger og dræbe levende
Væsener,
som intet have
forbrudt, ligger noget Stødende, saa at vi
endog maae ansee det for et Beviis paa Haardhjertelhed, naar
Robbefangerne kunne rive en omhyggelig Hun bort fra dens
Unger, eller de troskyldige Unger fra den jamrende Moder,
og at vi i denne Henseende maae prise os lykkelige ved, at
de Dyr, som tjene os til
Næring, ikke ere af den Naturbeskaffenhed, at de i nogen høi Grad vække vor Deellagelse;
men
vi indsee ogsaa, at det slaaer til os selv at opfylde
Naturens Bud paa den lempeligste Maade. Vi kunne benytte
Dyrenes Kræfter til vor Tjeneste, deres Kjød til vor Næring;
men, skjøndt de ikke ere vor Næste, ere de dog vore Medskabninger, og vi maae derfor ikke uden Nødvendighed opoffre dem, ikke mishandle eller pine dem.
Kun saaledes
følge vi paa menneskelig Viis Naturens Vink, kun saaledes
opfylde vi Skriftens Opfordring, naar den, i Tillid til vor
ædlere Følelse, giver os det Tilsagn:
„Gj6rer Eder Jorden
Ogsaa

meget

saa

Mennesket

maa

underdanig, regjerer
over

hvert

Dyr

som

over

Havets

kryber

Fiske, Eliinmelens
paa Jorden!“

Fugle

og

\

160

IV.

ÿifïortjïe eaøn.
1.

SSabe Olife

SScIents

øaga.

en ©on, t)eb Uelent, {om bleo en oelartet
ban oar ni SBintve gammel, oilbe 'Uabe, at ban
ffulbe beftemme ftg til boilfenjombelft 3broet. Uabe Otife
fpuvgte, boor ber boebe toenbe SDoerge i et Ujerg, fom falb
tes Âaüooa. 3)iSfe 35oerge funbe bcbve fmebe enb aile anbre
35oerge og Uienneffer. 2ïf 3ern gjovbe be alffenS ©oœrb,
Uttyniet og hjelme; a{ ©ulb og ©olo atleflagS Âlenobier,
og a{ ait Utalm, fom lob fig bamre, monne be laoe, boab
{ombelft be oilbe. Otu tog Uabe Oîife fin ©en, og fom til
©ronfunb); og ba ben ber intet ©fib fanbt, biebe banen
©tunb. 35erpaa tog ban fin ©en {ma ©fulbrene, og oabebe
meb bam ooer ©unbet, fom üar nfUlen brçbh Og iffe oeeb
man om bereS gœvb at fige anbet, enb at be fom til Ujct
get. Uabe Oîife fanbt ber'Docrgene og fagbe, at ban t>avbe
ber meb fig fin ©en Uelent, og enffebe, be ffulbe tage bam til
fig i tolo Uîaaneber og leere bam ©mebearbeibe, berfov oilbe
ban gioe béni faa meget ©ulb, fom be funbe blioe enige om.
35oergene fagbe, at be oilbe tage imob ©oenben og leere
bam bereS Äunfter, bois Uabe Otife gao bem en Ufarf ©ulb;
og bet gjovbe tjan. Otu faftfatte be en ©tcconebgg om toi»
Uîaaneber, paa boilfen fan ffulbe fomme efter ©oenben; bei
meb oav Äjebet fluttct. Uabe Otife foer l)jem til ©jocHanb;
men Uelent bleo tilbage, og leerte at fmebe; og faa ftort
oar banS Otemme, at ban gjorbe efter alt, f>t>ab be vifte
bam; og faa oel tjente ban Uoergene, at, ba Uabe Otife fom
efter bam, ba oilbe be iffe labe bam fare. 35e bab Uabe
Otife om, at ©Oenben maatte blioe boS bem enbnu tolo
Uîaaneber, og beller enb ban ffulbe fare bort, oilbe be gioe
ben DJiarf ©ulb tilbage, fom be tog for bam, og oilbe lære
bam en balo ©ang faa mange Äunjter til, fom ban allerebe
baobe nemmet. SDette Uilbub mobtog Uabe Otife, og fafi
fattes ba atter en ©tcconebag. Uten fiben fortrob bet 3)oér«
gene, at be faa brjrt ffulbe fjebe banS Ujenefte; be fagbe bet
for til Uabe Otife, at, b»iS ban iffe fom paa ben rette ©tourne

Utanb.

natte

3)a

.§an Boebe j.'aa ©jættonb.

161

bag efter fin Søn, ba ffulbe be tjatte Sott til at hugge #o
ttebet af benne, fertil gatt Sabe fit Sïinbe, og lattebe
fig
berpaa til at brage hjem. Sit falbte ban Sønnen til fig 'i
Senrum, og bob Ijam følge fig ub af Sjerget. Oer talteé
be meget oeb.
93abe Sife t>av>be et Sttccrb; bette Sttccrb
ftaf ban neb i et fRiiéfjcrr, faa at intet [tîntes; berpaa fagbe
lian til Scient: „fittis jeg itte tommer til rette Sib, og ber
brøfter big noget, og Ottergene ttille t>av>c Cittct af big, ba
tag bette Sttccrb, og ttcrrg big ttel og manbelig; bct er be
brc enb at blitte mprbet af tuenbe Otterge.
Og bet ttit jeg
mine jfrcenber fïutle fige, at jeg par ottbraget en Søn
og
ingen Oatter. 9Sen itte tttittler jeg etleréS om, at jeg jo fom
mer til ben beftcmte
Oag." Saalebeé ftiites jfrænbeme,
og Sabe Sife brog t>jem til fine ©aarbe. 3Sen Selent gi!
inb i Sjerget til Ottergene, og leerte en t>alo ©ang faa
meget fom før. Oet ttarebe itte længe, førenb Selent funbe
alle Ottergenes fünfter, bog tjente pan bem oel, og be
tpfteé gobt om pans Sjenefte; men be mibunbte pam, at
ban »ar faa ftøgtig, og tcenfte »eb fig felo, at ban itte længe
ffulbe nbbe frugten a f f,n Äunff, ta pané Sitt »ar fat bem
i Sant. 5) a bet nu laffebe ben imob be toi» OSaaneberé
Snbe, ba ttilbe Sabe Sife fare efter fin Søn, beller for tiblig
enb før filbe, ba Seien »ar lang. flan brog ba hjemmefra,
øg reifte baabe Oag og Sat, inbtil b fl n føm til bct Steb,
b»orStæ»net »ar fat; og ber fom ban tre Oage før SIftale
»ar; b»orfor Sjerget »at luffet for barn, og fom ban ba iffe inb.
Oa lagbe ban fig neb paa et Steb »eb Sjerget og befluttebe
at Mitte ber, i£>»ab bet enb bænbteS, inbtil man luffebe
op
for barn. Sien af ben hurtige Seife og lange Sei »ar ban
Metten beel mobig, og for ben Sagé Sft>lb fott ban inb og
jo» taft og længe, geller iffe b a »be ban gjort fig bet ma
geligt, men fott, pttor ban forti battbe lagt fig, og fnorfebe,
faa man funbe pore bet langt borte. 3 'bet famme fom ber
en
Segn faa fiætf, at bet »ar at unbre paa, famt et ftort
Jorbffjæltt, fom foraarfagebe et gjelbffreb meb meget Satib,
Sfott, Steen og 3orb. Oette ftprtebe o»er Sifen, og maatte
Sabe paa ben Staabe mifte fit Si». Oa nu Stættncbagen
»ar, luffebe Ottergene Sjerget op, og ginge ub for at fee,
om Sabe Sife fom efter fin Søn.
Scient gif ogjaa ub af
Sjerget, ba bet oar luffet op, og lebte efter Råberen, men
fanbi barn iffe. Dg fom ban nu gif neb af gjelbet og faae
et Sfreb. fom nptig »ar nebfiprtet, bareé bet barn for, at
il

162

Jjatobe brœbt bané gabet, og at ban »ilbe ba»e onbt »eb
finbe bam. SSten b ß ab bané gabet ba»be raabet bam,
før be ffittes ab, minbebeê t)an tut. Slu lebte fyan efter
©ocerbet; cg gif t)an førft at lebe langé meb gjelbffrebet;
men ftben minbebeé t>an, fjcor Oîiiêfjcrrct car, fycori Stabe
baobe ftuffet ©oœrbet neb, cg fanbt Äjcrret ooerfoømmet
oceralt. 9tu ttyfteé Stelent ft g at »ære i flor Støb: bané
gaber »ar bcb cg tjan felo fcrraabt til £øben. ©om ban
nu faae ft g cm, ble» ban »aer, at ©oærbfæftet ragebe frem
af gerben.
2)a gif Stelent bergen, brog ©ocerbet of), faae
f)aa bet og fagbe: „f?»i ffulbe jeg nu »ctlge bet, fom »ærfi
er?" >f?an faae i bet famme, at SDcergene flob f)aa SBjer
get og faae ftg om. 2øb ba Skient of> f)aa SSjerget meb
bet
at

©ocerbet unber Äjortelfligen og lob bem intet mcerfe, men
gif bem teet inb paa 8ioet og ga» bem Stanejaar. SDerpaa
forføiebe f)an ftg neb i Stjerget og tog alt bereé SScerftøi
og faa meget ©ulb og ©ftlo, fom ^an funbe ooerfomme.

®erpaa gjotbebe fyan

en £efi, fom 2>»ergene baobe eiet,
belceéfebe ben meb ©ulb og btyrebare ©ager, og tog ftg

fel» en 5Bt>rbe faa ftor, fom ban funbe bære ben. SDerfma
brog ban norbfpaa mob 2>anntarf. ®a Skient ba»be reift
tre 2>age, fom ban til et ftort Stanb, falbet SHiaraa, I)Oor

ban iffe funbe fomtne o«er; men en ftor ©fo» »ar ber »eb
©tranbbrebben; ber bocclebe ban en ©tunb, og b»or Slåen
baobe fit Ubløb, leréfebe SBelcnt af. 3)a ban nu en«
gang gif f)aa Slabaffen og faae et ftort £rce, fcrlbte ba«
bet, frabug ©renene og bulebe bet ub; og i ben Énbe.
fom »ar fneoreft og »enbte beu, bb»r îoppen baobe »æret,
lagbeban fit 33 ærf to i og fine Älcnobier; men ber, b»or ïræet
»ar »ibeft
og rummeligft, lagbe ban fut IDlab og SDriffe og
ftg fel», og luffebe faa tæt efter ftg, at intet Stanb funbe
trænge igjennem. Slien for pullerne paa 2ræet fatte ^an
©lar, faa funftig gjort, at ban funbe tage bet fra, naar
ban »ilbe. 2)a nu ©laret »ar ff'ubt for, fom ber iffe mere
S3anb inb, ettb om îræet baube »æret b«lt.
Sht laa
Süllen »eb Slåen, og inben i ben Scient meb alt fit ©obé
og Stærftoi; b fl n breiebe ftg ba faa længe omfang meb
træbullen, inbtil ben rullebe neb i Slåen, b^arpaa ben
foømmebe ub i ©øen og faa ub fma SD^bet, og foømmebe
atten 2)age; og fom beit ba omfiber til 8anb.

-

n

163
©n Äonge î>eb S'îibungur, ban raabte i fjfutlanb ober
ben Deel, fom ît)iobi falbeO. Su bar bot en
Dag, at Äon
genO Sîænb roebe i Søen meb et tlïet for at fange Çiff til
Âongenô Sorb; tt)i faflebe be ub (Savnet, men, ba be bitbe
brage bet t öanb, bar Settet faa tungt, at. be fnapt orfebe
fraget; og fanbt be ba en meget ftor jræbul beri. Denne
Sul flæbte be i Canb, og oberoeiebe, ^bab îing bel bette

monne bære.
De fanbt Sræet unberligen tilhugget, og for»
mobebe, ber maatte bære 2iggenbefæ' beri, ba" bet bar faa
tungt og bel tættet. De fenbte ba Sub til kongen og bab
barn tomme og fee Dræet. Da Äongen fom bergen og faae
Sullen, bob bart, be ftulbe ranfage, b»ab ber bar i Su
buggebe be altfaa i Stoffen, men ber Scient mærfebe, bøab
be gjorbe, raabte ban, bab bem ftanbfe
og fagbe: ber bar
Stanb i Sullen. Sten, ba be bøvte Soften, troebe be, at
jyanben felb bar i Dræet, og lob alle bort, bBer ftn Set.
Da luffebe Scient op, og gif frem for Äongen
og fagbe:
„3eg er Sîanb, £erre! og ingen Drolb, og bil jeg pbmpgen
bebe ©ber, at 3 gibe mig Sifferbeb paa mit 2ib"
og ©obO,

faa bil jeg til eber fare og tjene eher." Äongen faae, at
bar en ublænbiff OSanb,
fager, faft ban bar bib fommen
paa en unberlig Siaabe, og gab bam altfaa Sifferbeb og
alt bans ©obO. Su tog Selent fit Særftei
og ©obo og
grob bet altfammenneb i forben, tilligemeb Sullen; og bette
faae en af ÄongenO Sibbere, fom Seigin beb. $ra 1111 af »ar
bet

Selent
Sbenb.

bø3 Äong Sibungur, bolbteO i fMEre og bar en bebiff
Dg bar bet bane Djenefte : ban ffulbe gjemme tre
Änibe, fom maatte ligge for feloe Äonningen, naar ban bar
tilborbO. Da ban nù baobe bæret ber
b^nimob tolbSïaa»
neberO Dib, ba bombte bet ftg en
Dag, at Selent gif til
Soen, og bilbe toc ÄongenO Änibe; ba falbt ub af battO
•&ænber ben bebfte Änib, Äongen aatte, ncb i Soen,
boor
ber bar faa bpbt, at intet $aab bar om at ftrtbe ben. Su
gif Selent bi^m og tænfte, Äongen monne ilbe libe, atÄni»
ben bar tabt, ba ban
bog babbe faa übet at paOfe paa; og
ban fagbe berfor beb fig felb: „Sift maa jeg bære en ftor
Sanfiægtning, og libt hjælper bet mig, at jeg er fommen af
gob 5®t. Su babbe jeg faaet Djenefte boO en gob Äonge,
og ban gab mig fun libet atbefiille for at forfoge mig; babbe
jeg paéfet bet Smaa, baobe ban bel fat mig ober mere, men,
ba jeg ffiflbe paéfe paa bet Stinbre,
glemte jeg bet. Dg
maa nu bø« Sianb falbe
mig en Daare." Der bar en
il

164

Äong Sibungurs f?of, fom î)eb Smiliaê; bon
alt, bvab ber af 3ern funbe gjereé. Selent
Äongen
fyamrebe
gif til Smiliaé’8 Séje; men l)an »ar iffe fei» i Seifen, tpi
ban »ar gaaet tilborbg, og alle bané ©oenbe meb bom. Selent
fatte ftg nu til.at fmebe i f)oné Séfe, og gjorbe en Äni»,
fom lignebe ben, ber »ar tabt; og ftben bomrebe bon en ©pig
meb tre
og lagbe ben paa Ambolten. 3)a nu Smi
liaé tom i Ssfen meb fine ©oenbe og fanbt ©bigen, fpurgte
ban, bvo benne monne bo»e barret? 3fløon tjenbte ftg »eb
ben, og faae be ilte en flig ©pig b^erfen for eller ftben.
Selent fom til .flongen og ftob »eb t>anë 93ovb fom forben,
tjente bom og lob ftg iffe mærfe meb noget. ®a nu Äon
gen fab tilborbê, ga» 33elent barn boné Äni»e. Äongen tog
ben, fom laa for bunt, og ffar et Srob fonber imob Sorbet.
Sten Äni»en gjennemjïar iffe alene Srobet, men faa meget
af Sorbet, fom ben »ebfom. Äongen fanbt bet unberligt,
monne »ære faa bvafl, »g fagbe til Selent:
at bette
„#»o bat gjort benne Äni»?" Selent foarebe: „#»o ffulbe
»el baue gjort ben uben eberé ©meb Smiliaé, font gjer alle
eberé Äni»e. og alt anbet, bvob 3 laber fmebe." Smiliaé
borte bereø Samtale; og fagbe: „|>erre! 3^S b aï øjvrt benne
Äni» faa»el fom alle be anbre; og ingen ©meb bover 3 jo
uben mig alene, fom gjer alt, bbab 3 »nffer og bebo»er."
3ba foarebe Äong'en: „Sibrig faae jeg faa gobt 3«n fomme
ub af bine ftænber, fom bette; og b»o enbogfaa benne
Äni» bover gjort, faa gjorbe bu ben albrig."
3)erpaa
»enbte Äong Sibungur ftg til Selent og fagbe:
„$ar bu
iffe gjort benne Äni»?" $an foarebe: ,,©aa maa »ære,
pierre, font SmiliaS figer, ban bor gjort ben." Äongen
fagbe: „35u figer iffe fanbt, og lp»er for mig; men, b»i$
bu iffe »ebgaaer bet, ba ffal bu bo»e min Srebe." Selent
foarebe: „Sbers Srebe »il jeg iffe ba»e, bviå jeg fei» maa
raabe," og fortalte bon berpaa, bvorban ban tabte Änioen
og gjorte en anben iftebet. 3)a fagbe Äongen: „3>ct vibfte
jeg »el, at iffe Smiliaé f>ovbe gjort et faa gobt Srbeibe."
Smiliaé funbe nu iffe længer tie, men metbte: „fjerre, bet
fan »ære, at Selent bor gjort benne Äni», og at ben er faa
gob, fom bu figer ; enbba fan bet ogfaa »ære, at jeg funbe
gjore iffe minbre gobt Srbeib cnb bette, og at jeg fan beerbe
anbet 3«™ ligefaa b»aji, naar jeg lægger Sinb berpaa; og
albrig »il jeg labe mig bet fige, at banS Særf er bebre enb
mit; jeg »il berfor fappeé meb Scient i Älegtigbcb, forenb
©meb t>eb

é

165
Bil fatbeë minbre ftogtig enb j)an." QSelent fBarebe:
„Siben er fun min Htegt, men meb bet Sibet, .jeg Beeb,
»il jeg bog iffe uttbbrage mig fra at ptøBe, t)t>ilfen af oë
ber er funftfeerbigft. ©jer bu eet Srbeib, faa Bit jeg gjore
et anbet, og lommer bet ba an paa, bBi$ ber er bebff."
Slmiliaé melbte: „Oerom Bil jeg Bcrbbe!" Selent jBarebe:
„3ffe bctBer jeg meget ©obé, og bog Bil jeg fatte noget
Smitiaê fagbe: ,,|>Biê bu iffe
imob, b^ub big fçneê."
©obê,
faa fret bit $oBeb paa ©pil, jaa jætter
baser meget
jeg mit berimob; og t)ugger ben fin Seberpartê $oBeb af
fom flogtigft er." Se lent foarebe: „©cet faa meget paa
<5pil, fom bu Bit, og gjor bbub bu fan bebft; ^Bab Bit
SXmiliaè
bu fmebe? og b B0 fM üœre üor SSolbgift?"
et
Bit
Snniie
bu
©Beerb,
jeg
^jelm,
,,©jer
gjore
fagbe:
og Srtmiebojer. £>Biê bet nu bomber fig, at bit ©Beerb
biber i biôfe Saaben, faa at bet ffeemmer mig noget, ba
jfat bu afbugge mit $oneb; men b»i3 iffe, ba ffal jeg af»
bugge bit. Og ait bette maa Beere fmcbet inben tolB
Selent fBarebe: „3« ja! bet Bit jeg
Siaaneber fra nu."
gjerne. ïag fun iffe bine Drb tilbage, og b^b b»ob bu
figer." Og paa ben Sîaabe ftabfœftebeê bereë $anbel, at
Äong Sibungur gif i Sorgen for Selent, og tBenbe Sib
bere for Smiliaê. Og ben famme T>ag gif Smiliaê tif fin
(Ssfe, og alle buuê ©Benbe meb baur, og fmebebe, og bleo
aile be tolB SSaaneber igjennem.
faalebeê oeb buer
Sien Selent tjente buer Oag oeb Âongenê Sorb og lob,
fom butt iffe Bibfte bet; og faalebeê gif et t>alüt 2ïar beu.

jeg

Su Bar bet en ®ag, at Äongen ffurgte: ,,|>Borban Bit
Setent lofe fit Sæbbemaal, og naar Bit ban begbnbe at fmebe?"
Selent fBarebe: ,,£erre, efterfom 3 raaber mig bertit, faa
Bit jeg nu begçtibe; men jeg Bilbe onffe, o Äonge, at 3
lob mig gjore en ®8fe, f>v>or jeg funbe fmebe i." Og bet
jfete, fom b«u bab. Su ba (Sèfen Bar bygget, gif Selent
ben, buot ban b«»be gjemt fit Scerftoi og Siggenbefœ. Oa
fanbt bem Süllen opbrubt, og Sccrftoiet og ait ©objet Bar
taget bort. Oette ttyfteê b a u übe om; og bet fom barn nu i
#u, at en SSanb baube feet, l)Uor b an gjemte fit Soi. Oenne
maatte boue taget bet; men ban Bibfte iffe banê SaBn. ®a
gif Selent til Äongen og fagbe bum bele 6agen. Äongen
fbnteê bevorn faare ilbe og fagbe, ber ffulbe lebeê efter 3San

ben, og fpurgte Selent,

om

ban .fjenbte b^tn. #an fBarebe:

166
men jeg oeeb iffe bonø fTîaton."
kongen ftæone Sbing, og bab boer SSanb femme,
fom oar i bonø Sige. Su oar Sbinget fat; ba gif Selent
frem for t)t>er 9Sanb, og buffebe fig om, om ban fjenbte ben,
fom baobe taget bonø loi og ©ulb. 9Sen Selent fanbt
barn iffe, og ingen barn lig. Äongen tçfteê nu ilbe berom,
og jagbe: „OSeget minbre buer bu til, enb jeg troebe; og
oar bet
billigt, at jeg lob lægge tunge Soier om bine gøb
ber, bu fom faa fïammeligen bat flottet mig. £ar jeg nu
ftæonet Sbing fammen for "bin Sfylb, og er ber fommen f)i>er
SSanb, fom i mit Olige er, maatte ba oel ogfaa ben oære
ber, fom bit Soi booer taget;- men bu fjenber barn iffe. Og
oift eft bu en 0>aare; og oar bet ogfaa baarligt af mig, at
jeg gif i Sorgen for big." ©if faa Äongen fra Sunget,
og alt bet oorige golf meb barn. 'Uten Selent tbfteø bet
ilbe oære, at ban baabe baobe miftet fit ©ulb og Særftoi og
ooenifjobet Âongené ©unft. Og nogen Sib herefter ba be
gbnbte bon at fmebe, faa ingen mcerfebe bet; bet oar et
Silleb i SSanbø Cignelfe, meb £aar paa £ooebet. Oette
malebe ban, og gjorbe Âlæber til bet, og bannebe bet i alle
Sing fom en fiaaenbe 2Sanb. Oerpaa gif Selent en SIften
ben i Äongen0 Sal og fatte Sitlebet i en Ärog, bbor Äongen
jïulbv forbi til fit Äamnier. 'Dten fiben gif Selent inb i
fallen og tjente fom be anbre Soenbe. Su Oilbe Äongen

„|)erre, fjenbe barn gjør jeg,

Oa lob

gaae ub og alle t>ans 3Sænb, og ba bar Selent en Äerte
for Äongen. Oa Äongen fom inb i Salen, jfottebe bon
til bei« <Sibe, talte til Sitlebet og fagbe: „£il big og oel»
fommen! min gobe SenScigin! boi ft a a er bu ber faa ene?
Saar fom bu? ■fioorban b'ar bu forrettet bet SSrenbe, jeg
fenbte big i til Soitbiob?" Sten SSanben, fom ber flob,
tao flille. Oa melbte Scient: „«fierre! faare boffærbig maa
benne OSanb oære, og næppe oil bon foare eber; tfti jeg
gjorbe bette Sillebe efter min #ufommelfe; og faa bebber
Slanben, <Ç>erre! fom tog mit Smebeoærf'toi og ©ulb." Oa
lo Äongen og fagbe: „gffe oar ber #aab om, at bu ff’ulbe
til Soitbiob i et oigtigt
flog SSanb, og liflig ; og en
jeg oel tilbage bit Ciggenbefæ
Soi,
fom
bon
booer
og
taget; og gobt ffal jeg gjore be
onbe Ørb igjen, jeg fagbe big." Oa nu Seigin fom biem,
fenbte Äongen Sub, at bon ffulbe fomme, og fpurgte, om
ban bobbe taget Setcntø ©tenbomme. £an negtebe bet iffe,

ftnbe barn ber; jeg fenbte bom
SSrenbe. Og oijl eft bu en
gob Sîanb eft bu! Su faaer

167
og fagbe, ban baobe gjort bet for ©peg. Sa bob Äongen
bam bringe Seiet frem, og nu fif Skient atter fit ©obê.
Øg enbnu ftob ban b»er Sag oeb ÂongenéS 33orb og tjente
barn, og lob fom intet oar, og laffebe faatebeé atter fire
Stiaaneber

ben.

SSelent gif nu ben tit Gcsfen og fatte fig tit at fmebe,
og gjorbe et ©ooerb i fpü Sage, Sßaa ben fpoenbe Sag
fom Äongen feto tit bam, og oar ba et ©ooerb fcerbigt,
boié Sige Äongen atbrig baobe feet. Stu gif Skient meb
Äongen" til en 91a ; ber tog ban et $oo, een $ob tpft,
fajtebe bet i Ståen, lob bet brioe meb ©trommen, fatte
©ocerbeggen i Ståen, og oenbte ben mob ©trommen. Sa
breo Sooet mob ©oærbet, og Sggen ffar Sooet fonber.
Sa fagbe Äongen: „Sette er et gobt ©ooerb!" og oitbe
ban feto bære bet; tt)i atbrig faae ban faa gobt ©oærb;
fun oar bet faa ftort og tungt, ait man næppe funbe tofte
bet. Sa fagbe 33elent: „Sette ©oærb er iffe meget gobt,
bebre ffal bet oorbe, inben jeg ftipper bet."
Siu oanbrebe
be biem.
inb
i
oar
Skient
éal
tilfrebê.
fin
Äongen gif
og
ffpnbte fig tit défen, tog en $iit, og fttebe ©oaerbet i lutter
©paaner; og nu tog ban ©paanerne og fom bem i SOicelf,
btanbebe bet meb SSceet, og rorte bet fammen. Serpaa tog
ban ©jobningéfugle, fom baobe futtet i tre Sage, tog faa
Mietet og gao fuglene bet at abe. Serefter fom ban gugleneé ©farn i (Seifen, og renfebe paa ben ÜDÎaabe bet fine
2>em fra ©taggerne, og gjorbe et ©oærb, ber oar minbre
enb bet forfte.
Sette oarebe tretten Sage. Sa bet nu
oar færbigt, fom Äongen og tog ©oærbet, og bet fpnteé bam
oære bet oænejie, ban baobe feet, og ban oitbe tage bet
bjem meb. Sa melbte Skient: ,,^>erre! bet er et gobt
©oærb, og bog flat bet bebre oorbe." ©inge be ba ub
tit Slåen, og Skient faftebe et £oo for ©oærbet, fom oar
to $ob tpft, og ffar ©oærbet bette Øoo fonber fom bet
forrige. Siu fpnteé Äongen futbfommen oel berom. Stien,
ffjonbt bet oar minbre enb bet forfte, oar bet bog næften
enbnu for ftort.
Skient fagbe: bet oar intet gobt ©oærb;
bet ffulbe blioe |>atoparten bebre, inben ban flap bet. ÄonSktent gif tit fin
gen gif bjem til fin $al og oar glab.
liefe og filebe ogfaa bette ©oærb fmaat, og bar ftg ab meb
bet, ligefom ban for baobe gjort. Sa tre Uger oare forgangne, baobe ban gjort et ©oærb, btanft og inblagt meb

168
®ulb, og pjattet fagert. Su fom Äongen og faae øooer
bet, og ttyfteS d fl n albrig at fjaoe feet bebve øoærb eder
ffarpere, enb bette oar; og fljonbt bet oar flort, oar bet

bog paèfeligt, tdi be anbre daobe ocrret for flore. Su
ginge be tit Saen, og daobe Selent idambe et îoo, fom
oar trenbe $ob ttyft og tigefaa langt, og faftebe bet i San
bet. 3)reo ba îooet mob øooerbeggen, og ffar benne Jooet
fottber jaeont igjennem, fom oar ben gaaet gjennem SSanbet
felo. 5) a fagbe Äonnittg Sibungur: „Om man fegte dele
Serben runbt, fanbt man iffe jceongobt øoærb, og er beté
Sige iffe feet. Oette øoærb oil jeg t>aoe tneb mig, tjt'or
jeg er, og flribe rneb bet imob mine jyjenber." Selent foa
rebe: „3)ette øoærb unber jeg ingen anben at nt)be, enb
eher, sperre ! berforn bet ellers buer noget. Sten jeg oil
gjore forft en Salg og en ®jorb bertil, og fiben fltje eber
bet."
Äongen oar tilfrebé og gif diem til fin ■jpal; men
Selent gif i (SSfen, og fatte fig til at fmebe, og gjorbe et
øocerb, jaa ligt dimt, at ingen Siattb funbe ffille bem ab.
3>erpaa ffob dem bet gobe øoaerb unber ømebebcrlgcn og
fagbe: „Sig bu ber, Stimmungur! £oo oeeb, doortil bu
fan brugeS, inben alt er enbf."
Selent daobe nu dolbt
op at fmebe, og flob doer 3)ag for Äongens Sorb, og tjente
dam lige til Ø'tceonebagen. iba nu øtamnebagen fom, ba
fdconbte SmiliaS fig aarie om Storgenen i fine Srdnie
dofer og gif ub daa Sorbet for at rore ftg og for at labe
fig fee. S)a fagbe alle Stecnb, fom dam faae, at albrig
daobe nogen t>aft jocongobe Jertiflaeber, font biøfe. Sbet
oar alt toegjort, og fctrbeleé oel fmebet.
Og ba bet laf
febe doiere od ab ®ag, ba ffambte dan ftg i fut Srt)ttie,
fom oar rummelig og ftb, og alting toegjort. Oerdaa gif
dan til ÄongenS Sorb, og td'fteS ingen Sfanb at f>aoe feet
bebre Saaben. Og oar SmiliaS munter og glab, og rufle
ftg og ftne Saaben meget. 3)a nu SmiliaS fom for Äon
genS Sorb, fatte dan fut £jeltn daa £ooebet, font oar
blattf, ftor og tt)f. Og Äongen fdnteS oel om biøfe Saa
ben. S)a nu Äongen oar mæt, og Sorbette borttagne, gif
SittiliaS ub daa en fpiabø, door ber flob en Stol, og fatte
fig. Su gif Äongen ub rneb alle ftne DSamb, og rneb bem
Selent; og fagbe ba SmiliaS, at dan oar feerbig til at lofe
Scobbemaalet. O a gif Scient til fut @Sfe, dentebe øoærbet
Sîimmungur, og traabte atter frem for Äongen tneb braget
Øoætb. 3)erdaa gif dan bag om Stolen," t)üor StniliuS

ri

169

fab, bug ©»csrbeggen i hjelmen og bürgte SJmiliaê, om fyan
mccrfebe bet? SDenne foarebe: „£ug til af al ©tagt, £)oi§
bet ffal ntytte."
3)a frtyftebe ©elent ©beerbet og t)ug til,

at fonber gi! hjelmen, £o»ebet, ©rtynie og ©ugen lige
til ©celteftebet, og fpuvgte f)an berpaa: om b«u tnanfebe, bet
beb? Sltriiliaé foarebe: bet fom l)am for, fom om folbt Banb
»ar faret t)am i ©ugen.
©elent fagbe! „Ütgft big! faa fan
bu bebre mcrrfe bet." ©u rrçjtebe fyan fig, og falbt ba t)»er
•£>al»bee( neb af Stolen til fin ©ibe; og enbte 2lmiliaé faa
lebeê fit Ci».
2>a melbte mange ©teenb: at naar et 2)len

faa

neffe ^oomober fig allermeefi,

fan ban allerfnareft ftynfe.
gioe fig ©»(erbet; men benne
foarebe: „3eg maa forfî b^nte ©førberemrnen, <Ç>erre, |om
ligger i ©mebeeøfen, og afterre ©»cerbet, faa »il jeg gi»e
eber bet."
©ermcb »ar Äongen fornoiet. ©u gif ©elent
til Sêfen, faftebe ©timmungur unber ©mebebtelgen, tog bet
anbet ©»ccrb, ffeb bet i ©forberemmen, og gif jaa og" gau
Äongen bet. Äongen meente, bet »ar bet famme ©Beerb,
meb b»Ufet ©elent ba»be ubrettet fit berømmelige ©crrf, og
troebe, ban b aß be et Älenobie, b B iê 33ïage albrig fanbtesi
©aalebeê gif nu en $ib b e n, og
baa ben b^e 3orb.
©elent gforbe fig for ftn Äunjt berømmelig i al ©orben,
fa fel» b»3 ©cetingerne i ©ttyflegaarb.

kongen

bob

berjéaa

SSetcnt

2,

Thorvald Yidførle.

Om Kodran og hans Sonner.

Eilif

Ørn

hed

en

Mand, der havde taget
mægtige Mænd

Fra Eilif nedstammede flere

Kant af Landet.

En

af hans

Sønner

hed

Land

paa Island.

paa den
Kodran.

nordlige
Kodran

boede paa en Gaard, der hed Giliaa og var omgiven af Skov;
thi paa den Tid var Landet selv paa Nordkanten ikke saa
bart som nuomstunder, men Skovene strakte sig ligefra BjerDen Gang saaes der ogsaa
genes Midte ned imod Stranden.
mangfoldige Slags Urter og Blomster, hvilke voxede i Læ ved

Træernes Redder, og
ikke blot alle Fjorde
høit op

saa

de

Steder,

ikke

mere

som

nu

opfyldte

ikke
med

mere

Fiske,

i Floder og Bække, og
der ligge langt borte fra
kommer.

Nord,

saa

Geder

kunne

er

Dertil

Laxen

gik

vare

og-

trængte saaledes hen til

Havet, og hvor den nu
ligger saa høit imod

Men hvorvel Island

dog Veirliget
gaae

findes.
men

ude

om

ikke

strengere,

Vinteren,

og

end

at

selv

paa

Faar og

denne

170
beheve lil deres Fede.

Heller ikke
især befandt
sig vel paa de vidtstrakte Heder i det Indre af Landet. Ligeledes fandtes der Flokke af Sviin, skjøndt disse nu, da SkoAarstid

hvad

finde,

savnedes det slerre

for

vene

de

i hine

Kvæg

længe siden

Dage,

ikke

udryddede,

ere

hvilket

meer

ville trives

paa Øen; men den Gang hændte det sig undertiden, at de
bleve borte og forvildede sig i de dybe Dale, og naar de da
omsider efter et eller flere Aars Forlob fandtes igjen, havde
de saaledes formeret

sig, at Eierne finge den største Fordeel
byggede der ude ved Stranden og paa de
mange Skær, der ragede frem af Havet, en saa stor Mængde
Søfugle, at deres Kjed og Æg vare tilstrækkelige lil mangfoldige Menneskers Næring, og behøvede disse ingen anden
Føde end den, som de daglig ved Søkysten havde for Øie).
Alt dette bevirkede, at Landet blev vel omtalt mellem Fremmede, og at mange, hvoriblandt selv de anseligste Mænd,
droge derhen, især i de Aar, da Harald Lufa, eller, som
han senere blev kaldet, Harald den Haarfagre, lagde det hele
Norge under sig og med lid og Sværd forfulgte de mægtigste
Bønder, ja endog Jarler og Kongesønner, naar de ikke vilde
gaae ham tilhaande og beie sig under ham. En Digter synheraf.

Desuden

ger derom saaledes:
Da

Harald

Betvang

hiin

Haarfagre

den

Tilses fra

norske Jord,
Gaard og Agre

Saamangen Høvding
De

bygle

mellem

foer.

Klipper

Sig Huus paa Islands Kyst;
Thi Modet
Det

aldrig glipper
frihedskjære Brysl.

Nyt Hjem de atter reiste,
Hvor Stolpen flod iland;
Og Granneborge kneiste
Trindt paa den

Ijerne

Bebygget blev og
Ileel snarlig Bugt
)

Side 200.

M

Fugleøen.

Strand.

erket

ved

Bugt;

171
Var Landet

Gav

de

knapt,

Vandet bedre
stak sin

Bjergøen

dyrked’,

Frugt.

Tunge

Imellem Gaard og Gaard:
Hver var en liden Konge
Udi sin

egen

Fjord.

Naar Ørnen med sin
Har fostred
Han

monne

Alt fra

sin

Mage
Ungen op,
den bortjage
Klippetop;

Thi maatte Sønnen

JVaar

han

flytte,

blev stærk

Han stak i anden

og stor:

Hytte

Fod under eget Bord.
Kodran
havde

kjærest.

ældste

Den

havde tö Sønner.

Faderen

(St

hed

Blicher.)

Orm,

Haar

kulsort

havde

Orm

S t.

.

ham

og var
Næsen

bleg i Ansigtet; Øinene vare store og hvasse, men
løb noget skjæv af et Stød, han havde faaet i sin Barndom.
Han var ikke synderlig fager, men stor, stærk, haardfør og
og da

vaabendygtig;

han voxede

fik han et meget

til,

Udseende og blev en vældig Drabsmand.
Kodrans anden Søn hed Thorvald,
Thorvald havde

yngre end Orm.
krøllede sig om
over

og

Skuldrene.

hans

lige.

en

Øinene

vare

store,
og da

meget vel skaarne;

Munden

blev

han

saa

behændig

fagreste Mænd paa Øen;
alle Slags Idrætter og

af

en

de
til

tre

var

fagre guulbrune Haar,

Aar

der

og faldt ham i Lokker ned
hvid Hud, Panden var høi

Hoved

Han havde

Næsen

bred,

han

krigersk

var

lille,

og dertil
han voxede til,

blaae

blev

han
en

og-

navnkundig

Stridskæmpe.
Som oftest

han ikke

var

Thorvald

Hevngjerrighed,

For Resten

var

naar

han særdeles

sin Moder

meget
han

sindig, dog manglede

længe

var

bleven

opirret.

og afholdt baade af
Faderen derimod elskede

vennesæl

og af Husets Tyende.
ham ikke meget og gjorde stor Forskjel imellem ham og sin
ældre Søn.
I sin Barndom gik Thorvald derfor kun slet

klædt, og

naar

ved Siden

af

Orm sad

høit oppe paa den store
da maatte Thorvald

Høisædepillerne,

Langbænk
søge

sin

172
Plads

imellem

Trællene

nede

ved

Døren.

Ofte

skete

det

sig ved Ilden om Aftenen, at
han blev siddende udenfor, hvor Nordlysene luede, og lisfjeldene glimtede i Maaneglandsen, medens Brændingerne hørtes
langt ude ved Stranden. Til andre Tider maalte han vandre
hele Dage for at søge efter det forvildede Kvæg.
Naar han
da befandt sig alene i de trange Dale, der indesluttedes af
ogsaa,

naar

Klipper,

de andre varmede

hvorfra de klare Bække

strømmede, og hvor VandBjørne mellem Stenene, saa
hensank han idelig i dybe Tanker og glemte det Ærende, der
var blevet ham
paalagt, og syntes hans Vanstjerne saaledes
tidt at spilde Kodrans gamle Lykke. Vendte han nu omsider
tilbage uden at have fundet Kvæget, da blev Kodran meget
opbragt og satte ham strengt i Rette. Ved slige Ledigheder
tav Thorvald sædvanlig
stille, men, naar nu Orm ogsaa af
og til blandede sig i Sagen og vilde drive Spot med hans
Vanheld, da tog han stærkt til Gjenmæle, hvorved der tidt
opstod Uenighed imellem Brødrene.
En Sommer, da Thorvald var tolv Aar gammel, bleve
faldene

brummede

hans Forældre

som

indbudne

til

et Gæstebud

hos Thorstein

den

Sen, der boede paa Hof i
Vatnsdalen. Thorstein var en ypperlig og forstandig Høvding,
dog begyndte han stærkt at ældes. Thorvald pleiede ellers
ved slige Ledigheder at sidde
hjemme, men, da hans Moder
erklærede, at her var to Vilkaar at vælge imellem, enten
vilde hun selv blive hjemme, eller Thorvald skulde følge med
ligesaavel som hans Broder, da foretrak Kodran det sidste,
og sagde, at hun denne Gang maatte raade. „Dog bæres det
mig for,“ siger ban, „at der er bedst sørget for mig og mit
Tarv i de Gilder, hvorfra han sidder længst borte.“
Tre Uger vare forløbne af Sommeren, der de komme
til Hof.
De fandt der en god Modtagelse og sad hos
Thorslein i trende Dage i stor Hæder og Anseelse.
Thorstein fattede snart Godhed for Thorvald og sagde, at han
vilde blive en Mand, hvis Navn længe vilde mindes.
Han
talede ogsaa jævnlig med ham, og naar han gik ud i Marken,
tog han ham ofte med sig.
Engang, da de saaledes vare

Vise, Ingemund

alene, spurgte
Tillid.

—

„Ikke

han

den

vrede

Gamles

Thorvald,

veed

til hvilken Gud han

jeg det,“

svarede

Thorvald,

stole paa, hvad min Fader siger, da
meest Tillid
til et udskaaret
Træbillede,

jeg

Steenhule nærved

Giliaaa.“

•—

„Nu

vil

havde meest
„men

maatte

der

staaer

jeg sige dig,

skulde
have

jeg
i

hvem

en

jeg

ri

173
har meest Tillid
til

den, der
om Natten;
tigste Glid.“

har meest Tillid

til,“ sagde Thorstein; „jeg

har skabt Solen og alle de Stjerner, der lyse
thi ham holder jeg for den ypperste og mæg„Paa ham vil jeg ogsaa troe,“ svarede
—

Thorvald.

Orm

drager

paa

Yikingetog.

Skibsbygger hed en Mand, der længe havde
Kodran, dog regnedes han ingenlunde mellem hans
Tyende, thi han betragtedes som en meget anselig Mand,
enddog han ikke var af hei Byrd. Sit Tilnavn havde han

Eyvind

boet hos

faaet

deraf, at

bygge Skibe,
hvor han

var

han

fremfor alle Mænd forstod den

til Island og boede hos Kodran.
Han var
Mand paa den Tid, Kodrans Sønner voxede
han endnu stærk

sig

Kunst at

hvilket han havde lært paa Hordeland i Norge,
Siden drog han
født og tilbragte sin Ungdom.

og kraftig
Formue.

og

havde

alt

til,

gammel

en

dog

men

var

ved sin Kunst samlet

betydelig
Eyvind besad ogsaa den Færdighed at udskære Billeder
i Træ, og det var ham, som havde udhugget den Støtte, der
forestillede Freyr, og der stod i Klippehulen nærved Giliaa.
Siden, da Thorvald efter sin Hjemkomst fra Hof lod sig forlyde med, at dette Billede var meget afmægtigt, saasom det
ikke kunde røre sig af Stedet, lagde Eyvind Hjul derunder.
Fra den Tid af kom det i Brug, at Freyrs Billede ved de
store Offerfesler blev trukket frem for Dagslyset og ført til
Gæstehallen paa Giliaa, hvor der tillige byggedes et Alter,
ved hvilket det stod, saalænge Offergildet varede.
Eyvind
havde heller ikke nogen synderlig Godhed for Thorvald. Desto
en

høiere elskede han derimod
og

som

Da

ham et

han

alt

tidlig

Orm,

hvis Fosterfader

han var,

vænnede til at føre Vaaben.

Orm havde naaet sit sextende

Aar,

forærede

Eyvind

paa hvilket han i lang Tid havde bygget,
Det meste
efter hans Navn kaldte Søormen.

Hærskib,

og som han
Tømmer dertil havde han selv hentet fra

Norge, men Kjolen
bygget af Egestammer, hvilke den Tid endnu voxede i
Hvalfjord paa Sydvestkanten af Landet. Dette Skib var ikke
meget bredt, men temmelig langt, og begge Borde laa høit
over Vandet.
I Forstavnen stod et gabende Ormehoved med
giindsende Skæl og kløftet Tunge, dog var det saaledes fæstet
var

174
til

Stavnen, at det kunde tages bort, naar Skibet nærmede
til Land, eller naar man éllers ønskede det.
Søormen
blev betragtet som et anseligt Skib og et sjeldent Arbeide,
hvorved Eyvinds Navnkundighed fik en stor Tilvæxt.
Ja
næstefter Skibet Stigande, som Ingemund den Gamle havde
faaet af Harald Haarfager og ført fra Norge
til Island,
meente man i hine Dage ikke at have seet nogen bedre
sig

Seiler.
Da Orm

dette

modtog

blev

Skib,

takkede sin Fosterfader med mange
dette var den største og anseligste

skelig

Fader

sin

kunde

nogensinde

havde

modtaget.
„at jeg vil drage

ham,
„Og er det
i Ledingstog

ikke at komme

tilbage,

Kræfter strække

sig.“

det

bi,

fer

—

hvilket
min

Skibet blev
med

Eyvind
Skib

langt

nu

han

vel,

lovede

og

sagde,

Huuskarle,

at

fra

ogsaa den gamle
elskede baade sit

Omegnen;
følge med, thi han

seile

om

bort,

Thorvald,
ikke

var

at

at

vilde

nødig

være

Søormen,

opsøge ham.“
Thorvald havde

før

han, Dagen
finde

paa

Giliaa.

Hans Broder meente da, at han, som han ofte pleiede,
om
mellem Klipper og Bjerge.
„Ikke troer jeg

sagde Kodran,

ved,

bemandet deels med Kodrans

og

kede

paa

til

han

staae ham

Nu skulle vi berette
skulde

blev

Hertil svarede Kodran

og sin Fostersen saa heit, at han
borte fra det Sted, hvor de færdedes.

Søonnen

Orm

gik

Klenodie

at

Bondesønner

besluttede

Derefter

kosteligt

Mening,“

og sømmeligt talt,
saavidt hans Evner tillode det.

deels

meget glad og
Ord og sagde, at
hvilken han van-

paa dette Skib; tænker jeg da
jeg har forsøgt, hvorvidt mine

mandigt

var

Gave,

gjengjælde.

fortalte

og

han

venlige

van-

det,“

„snarere mener jeg, han har skjult sig ombord
og skulle vi nu sende Mænd derhen for at
Da Skibet blev undersøgt, befandtes det, at

skjult sig

nede i

Rummet,

hvor han

kjækt

og

længe værgede sig, indtil ban omsider maatte give efter for
Overmagten og blev ført hjem.
„Hvi skjulte du dig paa Skibet?“ spurgte Kodran.
„Fordi jeg kun lidet duer til at vogte dine Faar og Geder,“
svarede Thorvald, „hvilket passer sig bedre for dine Trælle
end for mig; større Hæder vilde det være, hvis du nu lader
mig drage paa Vikingetog med min Broder.“
„Og hvad
—

—

vilde du
at føre

min

kunne udrette

der, du,
„Dette er maaskee dog
din,“ svarede Thorvald, „da

Vaaben?“

Skam

som

—

som

aldeles ikke

er

ikke
du

vant til

saameget

burde have

175
sørget for

at

at forandre

det anstaaer

som

det

oplære mig
Opførsel,

dertil.

din

baade

hvis

dig

selv

skee,” sagde Kodran, „at

med dit Vanheld.”

Dog
du
du

vil

er

der

Leilighed til
mig saaledes,
„Aldrig skal
Broders Lykke

nu

udruste

mig.”
spilder din

—

og

„Hvorvidt mit Vanheld gaaer, det har
forsøgt.”
«Det har jeg dog erfaret, at du
er
forhadt af Guderne.”
„Ikke er det béviist, at alle
Guder hade mig,” sagde Thorvald, „heller ikke er det sik—
kert, at jeg er uheldig i Vaabenfærd, fordi jeg mangler Held
r
til Trælledaad.”
„Dog skal jeg nu raade og ikke du,’
sagde Kodran. Fra den Dag af talte Fader og Søn kun lidet
du endnu

ikke

—

—

—

—

med

hinanden, og blev det da
end det hidtil havde været.

endnu koldere imellem

dem,

Den næste Dag seilede Orm og Eyvind ud af Fjorden.
Der de komme Nord i Havet, finge de gunstig Vind og slyrede mod Øst, til de naaede Langenæs; derpaa seilede de
ned imod

Syd lige til Ørkenøerne. Her ginge de op paa
Strandhug; omsider seilede de videre og
hærjede paa Kysterne af Skotland og Irland og samlede meget Gods. Men, da Efteraaret nærmede sig, droge de til
Hjaltland, hvor der boede en rig Bonde, der hed Halstein og
var i Slægt med Sæmund
Her
paa Hiid, Kodrans Morfader.
laa de stille og bleve vel behandlede.
Men, da Foraaret
kom, droge de igjen paa Vikingetog og hærjede, ligesom de
Landet og avede

vare

vante

til.

Undertiden

stødte

de

ogsaa

sammen

med

andre

Vikinger og undsloge sig da sjelden for at stride, selv
om
Fjenden var dem noget overlegen i Mandtal. Sædvanlig
vare da Orm
og Eyvind de første, der entrede de fjendtlige
Skibe.
Men, naar de vare komne op paa Dækket, ginge de
dristigt frem og ryddede Vei for sig, og blev da den først
fældet, der først stillede sig til Modværge. Paa samme Tid
opeggede de ogsaa deres Mænd, der nu heller ikke bleve
tilbage, efterdi de saae, al Anførerne banede dem en god
Vei.
Saaledes finge de jævnlig Seicr og. gjorde rigeligt Bytte.
Undertiden skele det dog, at der var altfor stor Forskjel paa
Hærstyrken, saa de bleve forfulgte af Overmagten. Men da
viste det sig, hvorlunde Søormen kunde snoc sig igjennem

Bølgerne,

thi

nogen at komme den nær, naar
Saaledes fore de i Vikingetog i tre Som-

aldrig mægtede

den selv ikke vilde.

mere efter hverandre og
hærjede ligened til Valland og indlagde sig stor Berømmelse, men bestandig havde de deres
Da det nu led mod Enden af
Vinterophold paa Hjaltland.

176
den tredie

og de tyktes, de havde vundet nok baade
kosteligt Hov, besluttede de al vende tilbage til
Island igjen.
Dog lagde de først ind til den 0, hvor Halstein boede.
Dengang eiede de foruden Seormen endnu lo

Hæder

andre

Sommer,

og

Langskibe,

som

de havde

taget fra

en

Viking,

der bed

og med hvilken de sirede under den skotske Kyst.
Det ene af disse Skibe kjebte Halstein af dem, det andet
bemandede de med Mænd fra Hjaltland, men de fleste Is-

Randver,

lændere bleve paa Søormen ; der var ligeledes Orm og Eyvind, og der bragte de det Kostbareste af Byttet ombord.
De skiltes

dem

nu

med

anselige Gaver

det største Venskab fra

Halstein,

som

gav

ved Afskeden.

De seilede ud i Havet med

en jævn Sydostvind, og havde
lige til de kom heil op under Island.
Men, der
de naaede Nordspidsen af Østlandet, hvor de skulde dreie
ind ad imod Vest, sprang Vinden pludselig om, og de finge
koldt Veir med Hagelbyger og svær Søgang. Ja, da de kom
udenfor Skjalfandefjord, tog Vinden til, saa de finge stærk
Storm, og noget efter blev Veirel saa haardt, at begge Skibene dreve ind imod Landet, hvor de høie Brændinger ligesom skummende Drager kastede
sig op imod Klipperne.

god Bør,

„Ikke have vi seet saa hvast Veir fer paa den hele
Reise,” sagde Eyvind, „og det vil nu først vise sig, hvad
Seormen duer til, og om den er saa godt et Skib, som jeg
agtede, den skulde blive”. Derefter greb han selv Roret og
slap del ikke mere af Haanden, saalænge Stormen varede.
„Dreier nu Seilene saaledes, som jeg siger, thi deraf afhænAlle gjorde da, hvad han beger vort Liv!” raabte han.
fol, men Søormen syntes at mærke paa hvert af hans Vink
og at følge dem, som om den havde været levende og haft
Forstand paa, hvad han attraaede.
Og hvorvel Veirel var
saa
hvast, og Bølgerne saa linie, at det syntes, ligesom Havet
havde samlet sig i store svømmende
Bjerge, hvorfra bratte
Vandfald styrtede ned over Mast og
Dæk, saa rystede dog
Søormen snart Vandet af sig igjen, ligesom den vilde HavLidt efter lidt mærmaage ryster Vandet af sine Vinger.
kedes det ogsaa, hvorledes Skibet fjernede sig fra Kysten og
kom længere ud paa Dybet, hvor
Lyden af Brændingerne,
som fer kunde fornemmes midt i
Stormen, omsider tabte sig
Det andet Hærskib derimod,
og tilsidst aldeles forsvandt.
der ogsaa var en
duelig Seiler, men dog ikke nær saa godt
bygget som Søormen, drev bestandig nærmere til Landet, og
—

ri

177
da Natten faldt paa, kunde det ikke redde
sig, men biev
ynkelig sonderslaget mod Klipperne, og ingen Mand, som
var der inden
Borde, undslap med Livet; hvorimod flere af
Varerne dreve om paa Havet i længere Tid, indtil de omsider landede ved Skagastrand ; dog faldt de aldrig mere

hverken i Orms eller
Stormen

Hænder.

Eyvinds

varede

ved

den

medens Søormen seilede uden
kom forhi de skjulte Skær ved

hele Nat

den næste

og

Øfjord,

om

først

og

da

Dag,
den

Skagastrand, stilledes Veiret.
Nu klaredes Himlen, og Solen kom igjen tilsyne
bag de sønderrevne Skyer.
Kort derpaa seilede Søormen med god
Vind ind i Hunafjord, hvor den naaede Land ved
Mundingen
af Blondaa.
Orm red derefter hjem, men Eyvind blev tilbage og sørgede for, at Varerne bleve udlossede. Derefter
han

lagde

Land,
skytte
bragt,

Ruller

under

hvor han

byggede

Skibet
et

og lod det trække op paa
Skuur derover, for at be-

stort

det imod Veir og Vind, og først da dette var fuldred Eyvind hjem til Giliaa, hvor baade han og Orm
bleve vel modtagne, og sadde de nu der i stor Hæder og
Anseelse.
Om Gildet hos Kodran.

Orm og
før Kodran

Eyvind
holdt

havde

et

ikke

stort Gilde

ret

været

længe hjemme,
„Saameget
jeg tidligere har holdt,”

til deres Ære.

skal dette Gilde overgaae dem, som
sagde Kodran, „som eders Hæder overgaaer de fleste andres.”
De rigeste Bønder og de mægtigste Høvdinger i Vatnsdalen

og de omliggende Beigder bleve nu indbudne, og komme de
fleste med et talrigt Felge, saa der dengang samledes over
tohundrede Gæster i Kodrans Hal.
Blandt dem var ogsaa
Atle den Stærke, som boede nogle Mile fra Giliaa paa en

Gaard,

der hed

Delte Gilde

var

varede i fire

Eilifsfjeld efter
meget prægtigt

det
og

Bjerg, hvorved den laa.
gik vel fra Haanden og

Dage.

Strax den første

Aften,

da Gæsterne

vare

Orm sin Fosterfader til det

Bænk,

hvilket

var

den

Hoisæde, der stod
største Hædersplads

samlede,

førte

paa den lavere
næst efter det,

paa hvilket Kodran selv sad.
„Ikke tilkommer det mig al
sidde der,” sagde Eyvind, „især i Aften, da saamange store

Høvdinger

ere

her tilstede.”

Fosterfader,” sagde Orm,
hvis

jeg

vidste

noget

—

„og

Bedre at

„Visselig
endnu

tilkommer det

del

tilbyde dig.”

som

bedre

dig,

var,
Da han saaledes
12

178
Plads, gik han selv hen og satte sig
Heisædepillerne.
ferst sildig ind, efterat alle Gæsterne vare

havde anviist ham hans
paa

sit vante Sted nærmest ved
Thorvald kom

samlede.

Han

havde

tiltaget

meget i

de

tre

forløbne Aar

baade i

Væxt, Fagerhed og Styrke. Derimod syntes han kun
slet klædt, thi han var indsvøbt i en graa Kappe, heller ikke
havde han noget Sværd ved Siden, men kun en Kniv, der
hang i et Læderbelte. Formedelst denne hans ringe Dragt
lagde kun faa Mærke til ham, og der var ingen af Gæsterne,
der i Begyndelsen talte til hannem eller hilsede ham ; selv
var han
Orm og Eyvind talte derimod
ogsaa ganske tavs.
meget om deres Seiervindinger, og tyktes det store Tidender
at høre, hvad de havde udrettet.
Thordis hed en navnkundig Kvinde, der boede paa
Skagastrand. Ilun ansaaes for troldkyndig, dog gav hun sig
aldrig af med i store Forsamlinger at sige Fremtiden forud,
saaledes som de andre Spaakvinder pleiede.
Hun var dengang ikke mere ung, dog havde hun et fagert Aasyn, og
ned tillige stor Anseelse formedelst sin Viisdoin og formedelst
de hemmelige Gaver, hun besad.
Thordis indfandt sig ogsaa
mellem Gæsterne paa Giliaa, thi hun var temmelig nær beslæglet med Kodran, der selv havde indbudet hende og ved
enhver Lejlighed viste hende den største Hæder.
Da Thordis fik Øie paa Thorvald, og
erfoer, hvem han
var, reiste hun sig, gik ned i Hallen ved Indgangen, hvor
han sad, og hilsede ham.
Han stod op imod hende og besvarede hendes Hilsen vel, hvorefter de begge satte sig ned
og talede.
„Stor Berømmelse har nu Eyvind erhvervet sig.”
sagde Thordis, „og dog var det maaskee sømmeligere, hvis
en af de fremmede
Høvdinger indlog hans Plads i Høisædet.”
„Ikke mener jeg det,” sagde Thorvald.
„Hvad er da din
Mening?” spurgte Thordis.
„Vel synes mig, at Eyvind
fortjener sin Hædersplads,” svarede Thorvald, „thi uden ham
vilde dette Tog, der nu er blevet saa
navnkundigt, aldrig
have fundet Sted, og uden ham havde det heller aldrig taget
nogen lykkelig Ende.”
„Liden Grund har han givet dig
til saa stærkt at rose
ham,” sagde Thordis. „Desto vissere
kan du være paa, at det er sandt, hvad
jeg siger,” svarede
han.
Denne Tale syntes at behage
Thordis, og hun blev
længe siddende ved Thorvalds Side og spurgte ham nøie ud
om
alt, hvad han havde oplevet.
—

—

—

—

—

4

179
Naar

Vikinger om Efteraaret kom hjem fra deres Hærpleiede prægtige Offergilder at blive holdte. Dette
skete nu ogsaa her, og den næste Morgen lod Kodran
Freyrs
Billede kjore til Giliaa.
Stor Glæde blev der nu imellem
Gæsterne, der de saae, at Freyr var kommen imellem dem,
thi ham pleiede man især at paakalde ved Vinterens
Begvndelse, eftersom han meentes at raade for Tidernes Gang og
for Aarets Lykke.
Da nu Offringen var
forbi, og Billedet
tilligemed Alteret og Flusets Bjælker vare bestrøgne med
Blodet, traadte Eyvind frem, thi han var en meget ivrig Afgudsdyrker, og overgav i Offergodens Hænder el prægtigt
Guldsmykke, der var sammensat af tvende store Binge, og
skulde hænge om Billedets Hals.
Deretter traadte ligeledes
Orm frem med et gyldent Armbaand, som han forærede til
Afgudsbilledet. Begge disse Smykker bleve meget roste, dog
tyktes Mænd, at Eyvinds Gave var den kostbareste.
Om Aftenen kom Thordis igjen ned til Døren
og satte
sig ved Thorvalds Side. „Stor er Eyvinds Gavmildhed,” siger
hun, „og det er intet Ender, at Guderne beskytte den, der
viser dem saa megen Ærefrygt.”
„Ikke lykkes det mig,
som om Eyvind viser
Ærefrygt for andet end for sin egen
Kunst,” svarede Thorvald; „thi han smykker kun det Billede,
han selv har udskaaret, og troer kun
paa det Skibs Lykke, han
selv har bygget.”
„Det forudseer jeg ( min Frænde, at du
bliver en klog og veltalende Mand,” sagde
Thordis; „men
een Ting er
Thorvald
der, som jeg vil bede dig om.”
spurgte, hvad det var. „Det vil tykkes dig en ringe Sag,”
vedblev hun, „jeg vil kun bede dig at klæde dig
noget bedre,
end du hidtil har gjort.”
„Det afhænger ikke af mig,”
svarede Thorvald, „men af min Fader, der ingen bedre Klæder
vil give mig.”
„Du fortalte mig dog selv igaar,” sagde
tog,

da

-—

—

—

—

Thordis,

„at Thorstein

den Vise paa Hof forærede dig en
Kappe; men hvad der forresten mangler, skulle din
Moder og jeg lægge til, thi ved en bedre Dragt vil din Anseelse meget forøges.” „Saa skal det
være,” sagde Thorvald,

kostbar

„som du

forlanger del.”
næste Morgen var Luften
varm,
paafølgende Vinter vare saa milde,

Den

og den
nierklædte

lige

va:ret

saadan

en

til

Juletid,
Vinter

havde været bygget.
var

Da

gunstigt, begyndte

og
paa
nu

de

mindedes
Island

i

(hi
at

delte Efteraar

Folk

ingen,
alle

de

at

gik

som-

der havde

Aar,

Landet

Solen skinnede klart, og Veiret
unge Mænd at drive Tiden hen
12

i

180
med

Legen kom Thorvald til. Denne Dag
ganske anderledes end forhen ; (hi han havde
den Skarlagens Kappe paa, som Thorstein havde givet ham.
Paa Fingeren bar han en bred og præglig Guldring; men i
Haanden havde han en stor, krumbeiet Slridsexe, hvorpaa
den tykke Ende af Bladet var belagt med
Guld, og som hans
Moder den samme Morgen havde sendt ham; Ringen derimod
havde han faaet af Thordis; og var hans Udseende da saa
fagert, at alle Mænd fæstede deres Øine paa ham.
Imidlertid gik Legen vel fremad, og viste det sig, at
Orm overgik alle de andre saavel i Boldspil, som i Brydning og
Yanbenf'ærd.
Thorvald legede aldeles ikke med, men sad
var

Leg.

Midt under

han klædt

imellem Tilskuerne.
Thorvald i

selig

har

Da

min

Broder Orm

turde der findes

en

Leg,

„Næppe findes dog den,
Orm, der stod saa nær,
Tider ville maaskee

sagde

nu

Orm siden blev meget rost, lav
men omsider
sagde han: „Vis-

Begyndelsen stille,

idag

viist

Færdighed, dog

stor

hvori ikke heller han

den første.“

var

hvori du skal overgaae mig,“ svarede
at han havde hørt hans Ord.
„De

komme,

hvori dette skal

vorde

forsøgt,“

Thorvald.

Paa denne Dag gik Atle den Stærke tilligemed flere
Høvdinger derhen, hvor Thorvald sad, og talede med ham,
Da smilede Thordis.
og bleve de Svar, han gav, meget roste.
„Det gaaer nu saaledes, som jeg vel havde tænkt,“ sagde
hun, „al en liden Omskiftning i de ydre Vilkaar lidt vækker
Opmærksomhed for det, som ingen i Begyndelsen kunde see.
Jeg mener, at Thorvald talte lige saa vel for sig igaar i den
graae Kappe, som idag i den røde, men dengang havde
ingen Øren for at høre derpaa.“
Den følgende Dag var Veirliget endnu gunstigt.
Orm
tilligemed Atle den Stærke og flere af Gæsterne rede da ned
til Stranden for at betragte
Søormen, der efter sin Hjemkomst
var bleven endnu
navnkundigere end forhen. Om Thorvald
hed det, at han vilde blive hjemme.
Men kort efter, da
ingen af de Bortridende mere kunde see ham, gik han ud i
Hjemmemarken og sadlede en af de Heste, der nu, efterat
Høet var indhøstet, ginge løse, hvorpaa han red efter Toget.
Der han

kom

det store Skuur for

bredden løb der
vare

flere Baade

ved deres

en

ned

til

vare

de

de

vare

To

af

disse

malede med

inde i

andre

betragte Søormen. Men
Bro langt ud i Vandet; ved

fastbundne.

Bygning;

Stranden,

at

fra

Strand-

dens

Ende

udmærkede

sig

Steenfarve paa alle

-

181
de

der

Planker,

syntes

ingen Forskjel
Da
i

nu

stode

end de

større

at

var

de
selv

see.

Orm traadte ud af

af disse Baade

en

Vandskorpen, og hvorvel
der dog imellem dem

over

andre,

og
ikke

Skuret,
her

at

raabte,

sprang Thorvald ned
var
en
Leg, hvori

hans Broder endnu
havde viist sig, „og ville vi nu
prøve,“ siger han, „hvo af os Brødre der er bedst til at
roe.“
„Du skal ikke indlade dig med ham,“ sagde Eyvind,
„thi han er ingenlunde din Ligemand.“
„Det skal dog
ikke siges, at jeg undslog mig, da jeg blev udæsket,“ sva—

—

rede Orm og sprang strax ned i den anden Baad.
Derefter
løste de Tovene, hvormed Baadene vare fastbundne, og lagde
de store Aarer paa deres Pladse.
Boede da Thorvald den
Baad

hvortil behøvedes fire stærke

alene,

meget hurtigt,
farer

hen

ham i

Baad

saa

den skød

Vandet.

over

Begyndelsen, men
gled langsommere,

Orm

frem

holdt

det

varede

og

saa

Mænd, og det gik
ligesom en Søsvale, der
sig dog ved Siden af
ikke

roede

før

længe,
Thorvald

hans

ham

da

forbi.

langt

„Jeg

troer

ikke,

raabte Orm.

din,”

—

at

min Baad

„Saa

hvorefter han vendte Baaden

bage

sig

og sprang

over

til

Orm;

er

saa

let

at

roe,

som

ville vi
med
men

Thorvald forhen havde

bytte,” svarede Thorvald,
stor Hurtighed, roede til-

denne steg

over

i den anden

Begge begyndte nu
da
det
som
at
gik
og
forrige
Gang; thi det
paany
kappes,
varede ikke længe, før Thorvald igjen kom et stort Stykke
foran Orm.
Alle meente nu, at de havde forsøgt deres
Kræfter tilstrækkeligt, og at der i denne Fkunst ingen videre

Baad,

som

roet.

Prøve behøvedes.

Siden stege de paa deres Heste og rede tilbage til Giliaa.
Orm og Eyvind syntes noget uglade i Hu, hvorfor der kun
blev lidet talt paa Veien; men efter Hjemkomsten holdtes det
ikke længe skjult, hvo der havde vundet Prisen i den seneste

Leg, og meente
dengang heit, at
end de mellem

rømmeligste

da Atle den Stærke og sagde det allerede
Thorvald med Tiden vilde bringe det videre

hans

Frænder,

der

nu

ansaaes

for

de

be-

Mænd.

„Klogere havde du h ndiet, hvis du ikke havde indladt
ham,” sagde Eyvind, da han efter Hjemkomsten
at han var
var alene med Orm, „og har jeg længe frygtet,
født for at spilde din Anseelse.”
„Jeg frygter ingenlunde
derfor,” svarede Orm, „thi besidder han endog en sjelden
dig

med

—

182
Færdighed i ;it roe,
heller ikke saaledes
dings Søn
Færdighed

saa

være.”

at

—

han

for Resten

dog

som

det sømmer

uforsøgt og
sig en Hev-

„Lidet skjøtter jeg dog om, at hans
din i nogen Henseende,” sagde

end

større

er

er

opdragen,

Eyvind.
Om Aftenen sadde Mænd
blev Orm

vel tilmode

igjen

havde udført.

ved Drikkebordet.

længe

og fortalte

om

de

Bedrifter,

Nu
han

Da sagde Thorvald saa
høit, at alle kunde
„Megen Hæder har du vundet Broder! og vil jeg
visselig selv, naar jeg har naaet din Alder, kun have en
ringe Anseelse mod dig at regne; men dog agter jeg, hvis
—

høre det:

det

bestemt

er

paa

af

Vikingetog,

Skjebnen,

end du.”
„Hvad
færd?” spurgte Orm.

har

—

synes dig,
domme paa

at

du

jeg engang skal fare
mig noget anderledes ad

ogsaa

undertiden at bære
da

at

„Lidet vigtige
saameget er klart,

men

—

tvende Veie:

Enten

indvende

mod

min Ad-

ville mine

Indvendinger
du har samlet Righærjet og plyndret

at

har

du
paa fremmede Kyster, eller ogsaa har du stridt med onde
Vikinger og Ransmænd og ryddet deres Skibe samt taget det
Bytte, som der fandtes. Det sidste synes mig baade søm-

meligt

velgjort;

thi

billigt

det,

at

Ildgjerningsmænd

og

lide den

Vikinger, der rane, uden at agte, hvad Ret
Straf, de fortjene. Mindre hæderligt forekommer

er,
det

mig

anfalde

og

er

udædiske

Land

at

til Land

reisende
til

Kjøbmænd,

stor

Nytte
fattige Bonder,

for

der

bringe

Indvaanerne,

Varer

eller

at

fra
øve

der som oftest intet have forStrandhug hos
skyldt og ingen Modstand kunne gjøre. I meget andet vilde
jeg derfor tage dig til Monster, men heri skulde jeg visselig

gaae min egen Vei.”
Efter disse Ord tav Orm
stille, dog mærkedes det, at
han blev rød som Blod i Ansigtet.
Eyvind derimod tog
stærkt til Gjenmæle.
mene de, der have større

„Anderledes

Anseelse end du,” sagde han, „og
næppe vilde din Farfader
Eilif Ørn, eller din Oldefader Sæmund
paa Hiid, der drog
paa Vikingetog med Ingemund den Gamle, eller Kong Ragnar
af Danmark tilligemed hans
Sønner, fra hvilke flere af vore

mægtigste Høvdinger nedstamme, eller saamange andre store
Krigskæmper, hvis Bedrifter kjendes vidt over alle Lande,
have et saa berømmeligt
Efternavn, hvis de havde været saa
ængstelige, som du vil, for at gribe de Midler, hvorved
deres Hæder kunde fremmes.”
„Maaskee vare dog nogle
—

af hine Mænd ikke

saa

langt

fra at lænke

som

jeg,” svarede

183
Thorvald.
lidet

har

Men

—

du

selv

da

blev

Kodran

meget vred.

,,Alt

for

raabte

han, ,,for saaledes at
dine Overmænd; og klogere vilde du handle,
gik din Vei, istedetfor ved daarlig Tale at

vexle Ord med

hvis du lav

udrettet,”

og
det hele Gildes Glæde.”

spilde

Der blev

en stor
Tavshed, som varede nogen Tid,
Atle den Slærke Ordet og sagde: „Med Uret
dadler du din Søn, Frænde Kodran, og ei synes mig, han har
nu

endelig tog

men

talt et eneste

Skam.”

—

Ord,

der enten kunde

gjere dig eller
Ord, der

Men Thorvald hørte intet af de

bleve talte til

hans

til

ban

Ende, og
han sig strax

thi

Forsvar,
mærkede,

saasnart

hvor

Kodrans

opbragt

han

hannem
saaledes

Tale

var,

var

reiste

og gik ud af Hallen.
Da Gæsterne et Par Timer sildigere

ligeledes Orm,
Han

saae

hvori

hans

vendte
om

sig

da

ledsaget

Thorvald

pleiede

mod Trællen.

er

i

Seng!”

at

ginge til Hvile, gik
Træl, over Gaarden.
Gulvet i en lille Sidebygning,

eneste

en

Ild brænde paa

en

Broder
om

af

sove.

Da

standsede

han

og

„Gaa ind,” sagde han, „og see,
Trællen gik ind, men kom snart

berettede, at Thorvald endnu sad oppe, „men dog
troer jeg, at han sover,” lagde han til, „thi han fornam al—
deles ikke, hverken at jeg kom eller at jeg gik.”
„Jeg
vil da vække ham,” sagde Orm og traadte alene indenfor,
hvor Thorvald sad ved Ilden, halv afklædt og i dybe Tanker.
„Jeg skylder dig endnu nogen Løn for din Underviisning
iaften,” sagde Orm. Dermed slog han ham med den flade
Haand paa den ene Kind; men Thorvald foer iveiret ligesom
den, der vækkes af en dyb Drøm.
Dog før han endnu
havde fattet sig ret og vidste, hvad der var skeet, var Orm
igjen

og

—

allerede gaaet ud af Værelset.
Den samme Nat, da Orm laa i den

dybeste Søvn, blev
pludselig vækket af et stærkt Bulder og Gny, hvorved det
Der han
syntes ham, som baade Sengen og Huset rystede.
vaagnede, var det lyst i Værelset, og han saae sin Broder
Thorvald staae ved Siden af hans Seng.
Thorvald var endnu
kun halv paaklædt.
I den venstre Haand holdt han cn brændende Fakkel, medens han med den høire pegede hen imod
Sengestolpen ved Hovedgjerdet af Sengen. Da Orm vendte
sit Blik did, saae han, at en stor og guldbeslagen Øxe, der
skinnede blank i Fakkelskinnet, stod fast i den tykke Egebjælke, hvor den var trængt meget dybt ind. Han sprang
op og vilde gribe sit Sværd.
„Ikke behøves der noget
han

184
Sværd

for

at

beder

,,jeg

kunnet skille

vort

afgjere
kun at

dig
en

Mellemværende,” sagde Thorvald,

sige mig,

om

ved Livet.”

Mand

ikke

dette

„Aldrig

Hug havde

jeg, at
Hug trængte saa dybt ind,” svarede Orm.
„Jeg
mener da, at det let havde kunnet hevne
den Vanære, du
tilføjede mig, hvis saadant havde sømmet sig imellem os
to.”
„Havde det rammet mig, var det blevet min Bane,”
svarede Orm.
„Denne din Tilslaaelse er al den Hevn,
jeg forlanger,” sagde Thorvald. Dermed endte de deres Samtale og skiltes ad, og var der nu i nogen Tid en god Foret

—

saae

eneste

—

—

—

staaelse mellem Brødrene.

Nu fortæller Sagaen, hvorlunde Thorvald med sin Faders
Minde drog til Spaakoneljeld med Thordis, for der at opfostres under hendes Veiledning.
Thordis sørgede for, at
han blev underviist i alle Slags Vaabenevelser
og andre Le-

og varede det ikke længe, før han overgik
thi han havde store Anlæg til alle Slags Idrætter
desuden trofast og vedholdende i alt, hvad han be-

gemsfærdigheder,
sine

og

Mestere;

var

gyndte paa. Han havde endnu ikke været to Aar paa Spaakonefjeld, før han godt forstod at skyde med Bue og med
Haandspyd: han bevægede sig ligesaa hurtigt i den tungeste
Rustning, som andre i deres letteste Dragt; han svømmede som
en Sæl og
fangede hvad han vilde under Vandet lige saa godt
som
en
Geirfugl, der bestandig færdes paa Bølgerne. Han
huggede ligegodt med begge Hænder, og vidste saa vel at
afværge alle Slags Angreb, at ingen heri kunde maale sig
med ham.

Heller ikke

af

Øen, der overgik
legede han saa godt
at
nu

det

var

den

der

var

ham i

baade med

Sværd

Gammen

største

nogen Mand paa Nordsiden
eller i Lob.
Endelig

Brydning
at

see

med Haandsax 1),
derpaa. Uagtet han

og

saa stor
Idrætsmand, saa søgte han dog aldrig at
Færdigheder og sad tidt stille, naar de, der vare
Undermænd, trængte sig frem og høstede stor Berøm-

var

en

vise sine
hans

melse ved deres Kunst.

Om
alene

ved

Vinteraftenerne,
Ilden,

lærte

forskjellige Slags Runer,
ristes paa Bark for at

)

Et

.

naar

hun

ham

saavel

læge

de

Thordis
at

og

kjende

Seiersruner,
Syge,

og

Thorvald
og

som

dem,

raade

dem,
der

sad
de
der

skrives

Slags kort Sværd.

i

185
Bægeret og paa Mandens Negle for at undgaae Forgiftelse, og megen anden Slags hemmelig Viisdom, der i
hine Dage kjendtes, men der nu for længe siden er forsvunden af Mænds Erindring.
Dog berettes der intet om,
at han siden har gjort synderlig Brug af disse
Kundskaber,
være
sig nu al han, hvor stor Fare han end undertiden
gjennemgk, ikke havde Lyst dertil, eller fordi han savnede
det Slags Klogt og den Taalmodighed, der udfordres for at
gjore Fremgang deri.
Dernæst øvede hun ham flittig i Skjaldskab.
Ligepaa

fortalte

ledes
om

de

„delte

hun

Høvdinger,
meest

er

som

det

som

de

ham

som

meget

dengang

fornødent at

de

om

levede.

vide,

gamle

dig,

naar

og
du føler dit Folk

Vikinger

have

spildt

anslaaer

Tider

og

,,Thi,” sagde hun,
kun da vil du handle,

og de forbiHvor stærke
gangne Slægter ligesom at gjenfødes i dig.
vilde ikke disse Lande have været, hvis alt det Blod
og al
den Kraft vare bievne anvendte til Folkets Forsvar
og Gavn,
vilde

i

de

fjerneste

Have

for

deres egen Berømmelse!”
Da Thorvald oftere havde

lagt sit Mod, sin Styrke og
Behændighed for Dagen, og ved flere Idrætter var bleven
navnkundig paa Island, vaagnede der hos ham en ubetvinForlod han da
gelig Drift til at besøge fremmede Lande.
Island i Følgeskab med sin Ven Rafn, der efter Sagaen var
en tapper Mand, meget
stærk, men ikke synderlig høi, dertil hurtig og behændig i al Slags Idræt; især overgik han
alle Mænd i den Kunst at skyde med Bue; for Resten var
ban elsket af sine Undergivne og særdeles trofast mod sine
Venner.
Men, som de seilede svdpaa, lede de Skibbrud,
hvorved Skibets øvrige Mandskab, der havde søgt Frelse i
sin

den
saa

store

vel

at

Baad,

omkom

i

Bølgerne;

styre den lille Baad,
den

hvori

men

han

Thorvald
og

Rafn

vidste
befandt

gyngede som en Spaan paa Bølundgik at overvældes af dem. Han
seilede heller ikke derhen,
hvor de andre havde fundet
deres Død, men til en Kyst, der laa noget længere mod Syd
Saaledes lykkedes det ham,
og syntes mindre klippefuld.
enten fordi han brugte de hemmelige Kunster, som Thordis
havde lært ham, eller, hvad der synes rimeligere, fordi han
var saa god en
Styrmand, og fordi hans bestemte Dødstime
ei endnu var kommen, at naae et stillere Farvand, der tilsidst
førte ham ind i en liden Bugt, hvor Baaden fandt Læ, og
sig,

at

den, enddog

gerne, ikke desmindre

186
hvor

han

og Rafn uden Besværlighed kunde gaae i Land
deres Vaaben, hvilke de ansaae som deres kostbareste Eiendom.
og

bjerge

Den ubeboede ff.
Den

samme Aften stilledes
Veiret, og der de vaagnede
Morgen, var Himlen ganske klar. Landet, hvorhen de
vare
Marken laa fuld af
komne, syntes meget lifrugtbart.
Steen, og der voxede kun lidet Græs. Hist og her einede
de nogle Buske, men ingensteds saae de
Træer, heller ikke
funde de Spor til, at Mennesker nogensinde havde bygget
paa
Øen.
Den Deel af Kysten, ved hvilken de vare
landede,
syntes temmelig flad, men længere borte saae de steile
Bjerge med Klipper, der sprang brat ned i Soen.
De vare begge meget hungrige og
ginge langs med
Stranden for at opsege noget til
Fede, men de funde intet.

næste

Dog bleve

de ved at gaae, indtil de komme til
Klipperne. Her
stor Mængde Havsnegle i deres Skaller, der klæbede fast til de glatte Steenvægge nede ved
Søen, og nu,
da det var Ebbe, sadde tilbage ovenover Vandet.
Men, da

de

saae

en

Klipperne

kunde de

steile,

vanskelig naae disse Dyr.
og ginge tilbage til det
Sted, hvor de havde bundet deres Raad fast. Og eftersom
det nu var Vindstille, og Søgangen havde
lagt sig, roede de
langs med Kysten, indtil de komme lige under Klipperne.
Saaledes lykkedes det dem at fange en heel Mængde Vandsnegle, som de skrabede løse med deres Knive, og da de
De

vare

toge derfor

saa

anden

en

intet bedre kunde

faae,

Beslutning

søgte de hermed

saa

at

stille deres

Hunger.
Men senere,
et

blindt

Skær,

sorte

Vand

bord

og

ned i

en

dengang
saa

en

strømmede

redde

sig
Tangdynge

de vilde

Planke

ind.

ved

roe

gik

De

tilbage,

les

maatte

i

stødte de paa

Baaden, og det
da springe over-

hvorefter de lagde sig
i det stærke Solskin for at tørre deres

Svømning,

Klæder.

„Med

stor Tab

Anstrengelse have vi kjøbt dette
„og dog ville vi næppe beholde mange
vi ikke finde noget
bedre, hvormed vi
inden Sol gaaer ned.”
du de
og stor

Maallid,” sagde Rafn,
Kræfter tilbage, hvis
kunne

styrke

os,
der sværme

Vandfugle,
„det er rimeligt nok,
med Fjeldkløfternp; vi

at

„Seer
Klipperne?” spurgte Thorvald;
have deres Reder deroppe langs
da stige saa
høit, som vi for—

om

de

ville

187
maae, og see, om vi kunne finde deres Æg.”
„Bedre var
det, om vi kunde skyde dem selv,” sagde Rafn. „men da vi
nu hverken have Bue eller
Pile, saa maae vi gaae den Vei,
hvortil du raader, enddog den er noget lang og besværlig.”
—

Derefter begyndte de at stige opad Klipperne, men,
skjendt de vare meget behændige Mænd og dertil øvede i at
klavre, ja uagtet de af og til, ved at bore deres Spyd ind
imellem Stenene, søgte at skaffe sig Fodfæste, saa vare de
dog nu saa udmattede, og Fjeldvæggene vare saa steile, at de
kun med stor Besværlighed kunde bane sig Vei.
Endelig, der de havde naaet et Sted, hvorfra de kunde
see ud over
de nærmeste Klippekløfter, erklærede Rafn, at
han vanskelig mægtede at stige høiere.
„Maaskee behøves
det heller ikke,” sagde Thorvald og pegede nedad imod et
Sted, hvor Havet skar sig dybt ind imellem Fjeldspidserne.
Her bleve de

en

Vandel og lagt
og Rafn stege

imidlertid,
op, ja paa
Livsfare.

da

at det

Flok Sælhunde vaer, der havde forladt
en
Klippe nærved Kysten. Thorvald

ned

var

det

endnu

snareste,

komne

vare

Forsigtighed

og

hvor Sælhundene

med

de

vanskeligere

enkelte Steder syntes

Der de
stor

heel

sig paa

nær

til

hvert

kunde;

de

at komme

Skridt

funde

ned

end

forbundet med

Stranden, søgte

de

med

mange Omveie at naae det Sted,
paa det disse ikke altfor hurtigt

hvilede,
tage Flugten ud i Havet. Denne Forsiglighed var dog næppe nødvendig, thi paa disse Udøer, hvor
Mænd sjelden eller aldrig saaes, vare Dyrene ikke saa mistænkelige som paa de Steder, hvor de idelig ere udsatte for
Fiskerens og Jægerens Efterstræbelser.
skulde

see

dem og

Saasnart de tvende Staldbrodre havde

hvor Sælhundene

naaet

den

Klippe,

laa, angrebe de strax en gammel Sæl og
dræbte den med deres Spyd; ligeledes sloge de en Unge
Da den øvrige
ihjel, der ikke vilde skilles fra Moderen.
Flok saae dette, udstødte den en brummende Lyd, der lignede
Søens Brusen imellem Fjeldene.
Paa samme Tid krøb den
langsomt tilbage til Havet iglen, styrtede sig deri og svømmede bort.
Thorvald og Rafn bleve staaende paa Klippen
Derefter
og skare de bedste Stykker af de fældede Dyr.
bare de Kjødet hen under cn Bjørgaas, som vendte indad
imod Landet, og hvor en Deel Birketræer havde fæstet Rod,
formodentlig fordi de her stode i Læ for de skarpe Søvinde.

188
Dette

det eneste Sted paa

var

Øen,

hvor der fandtes

Spor

af

Skov.
Der de

komne hen til

Bjergaasen, lagde de deres
en
passende Plads til IldDernæst ginge de hen, hvor Birketræerne stode, og
sted.
sankede Løv og Kviste, samt afhuggede med deres Slagsværd
adskillige større Grene og holdt ikke op, før de havde sänket
saameget, som tilstrækkeligt var til et anseligt Baal. Rafn,
der bar sit Fyrtøi hos sig, lod en Gnist falde ned i Tenderet, hvilket han tidligere havde tørret i Solen; derefter anBytte

tændte han
lertid

Ild,

en

Thorvald

løb

Vaaben;
vilde

vare

paa Jorden og

thi

dette

tilbringe

udsøgte sig

der

snart

ned
ansaae

blussede høit i Veiret.

til

Stranden

de

for

det

og

hentede

Imidderes

efterdi

Sikkreste,

de

Natten nærved Ildstedet.

Nu grebe de tvende Spyd, paa hvilke de stak saameget
Kjødct, som de meente var tilstrækkeligt. Dernæst holdt
de Spydene over Ilden og vendte dem imellem deres Hænder, indtil de troede, at Kjødet var godt stegt. Men, der de
smagte derpaa, funde de det Stykke, de havde skaaret af
den gamle Sælhund, temmeligt seigt, hvorfor de hellere Iode
det ligge.
Ungens Kjød derimod behagede dem saa vel, at
de ingensinde meente at have spiist nogen bedre Ret.
Men,
som de tillige vare
meget tørstige, saa hentede de i deres
Hjelme Vand af en Elv, hvis Susen de kunde here paa den
Plads, hvor de sadde. Endelig, der Natten brød frem, lagde
de sig til at sove ved Ildstedet, hvorfra Gløderne endnu udbredte en mild Varme, og hvoraf de tidligere havde taget et
Par Brande, som de lagde under Asken, paa det liden ikke
af

ganske

skulde slukkes til den

Den
Solen

Rafn

næste
staaet

var

staae

ved

følgende Dag.
Morgen vaagnede Thorvald først længe eflerat
Da han slog Øinene i Veiret, saae han
op.
sin

Side

med

en

dræbt

Odder

i

Haanden.

saadant

Dyr har jeg aldrig seet paa Island,” sagde
Thorvald.
„Delte Dyr kaldes en Odder,” sagde Rafn, „det
giver et fagert Foerværk og er dertil godt al spise.
Jeg
kjender det vel fra den Tid, jeg opholdt mig i Norge.”
„Ilvor har du fanget det?”
„Alt igaar, da jeg hentede
Vand, saae jeg imellem Stenene nogle store Knogler af et
Fiskehoved.
Kjedet var forlæret, og Benene havde Mærker
af at have været i et Rovdyrs Mund.
Da nu disse Knogler
laa langt borte fra det Sted, hvor Sælhundene have deres
Gang, saa sluttede jeg, at en Odder boede her i Nærheden.

„Et

—

—

—

,

189
Som jeg nu vaagnede imorges og fornam, at du sov trygt,
greb jeg mit Spyd og gik hen til den Steendynge, hvor
Fiskeknoglerne laa. Der fik jeg Øie paa Odderen, som sad

nærved Elven

og

holdt

en

Lax

imellem

Forbenene, hvilken

er Odderens
Begjerligbed slugte.
den, saalænge den æder, lukker Øinene til. Dette
vidste jeg, og da jeg tillige gik imod Vinden, saa kom jeg
den saa nær, uden at den mærkede det, at jeg kunde dræbe
den med mit Spyd.”
„Det var vel gjort,” sagde Thorvald,
ville
vi
mangle
næppe
Fode, selv om vi skulde blive her
,,nu
i flere Dage.”

den med stor

Natur,

Men saaledes

at

—

Derefter trak Rafn
volde

ud, hvorpaa

de

Skindet af Odderen og tog dens Indantændte Ilden og stegte Ejedet

igjen

Som de nu sadde ved deres Maaltid og
paa deres Spyd.
talede om, hvorlunde de, hvis det bekræftede sig, at Øen var

ubeboet,

skulde komme

bort derfra,

susede

pludselig

Piil

en

forbi dem og fæstede sig i Jorden nogle Skridt fra Ildstedet.
Begge sprang da op og grebe deres Vaaben og ilede hen til
det

Sled,

hvilke

hvorfra Pilen
bar

kom.

Bue og et
nede med Haandøxer.
en

en

De

mødte

Pilekogger,

da

fire

de andre

Mænd,
vare

af

væb-

er
I,” raabte Thorvald, ,,og hvi overfalde I saaMænd, der aldrig have tilfoiet eder noget Ondt?”
„Saaledes pleie Fribyttere at hilse deres bedste Venner,”
svarede den, der holdt Buen; ,,men jeg seer, at I have fuldt
op at æde, og da vi nu fra Morgenstunden have været
fastende, saa ville vi give eder tvende Kaar, hvorimellem I
kunne vælge: enten skulle I overlade os eders Plads ved
Ilden, eders Hærklæder og eders øvrige Vaaben og dertil
alle de Kostbarheder, som vi kunne finde i eders Værge,
eller ogsaa skulle I lade Livet for vor Haand, og vi ville da
betale eder for eders Varer med vore Stridsøxer paa Vikingeviis.”
„Havde I anmodet os derom paa en sømmelig
Maade,” sagde Thorvald, „da vilde vi maaskee have deelt vor
Overflod med eder, men nu skulle I intet have deraf, hvis
ellers jeg faaer Lov at raade.”
Derefter kastede han sit Spyd imod Bueskytten og traf
ham midt paa Livet, saa Spydet gik igjennem ham og fløi
ned i Jorden, og blev dette Saar hans Bane.
Ogsaa Rafn
udkastede sit Spyd, men den Mand, paa hvem han sigtede,
Nu styrtede de tre
sprang til Side, saa han undgik Døden.
Rafn og Thorvald
med
frem
dog
Øxer,
opløftede
Vikinger

„Hvo

ledes

—

—

190
bedede vel for

sig ined deres Skjolde; lil samme Tid droge
Sværde, og der opstod derefter en haard Kamp,
hvorpaa Enden blev, al endnu to af Vikingerne fældedes,
men
den sidsle undkom og flygtede bort det snaresle, han
de deres

kunde.

„Ilde er dette gaaet,” siger Rafn, „thi rimeligviis ligger
Vikingeskibe paa den anden Side af Øen, men nu
vil denne Mand søge derhen og vende
tilbage med saa stort
Følgeskab, at vi vanskelig kunne modstaac.”
„Lidet frygter jeg for det,” siger Thorvald;
„har den onde Geirhild
ikke kunnet røve mig Livet med sin Trolddom, saa ville heller
ikke disse vildfarende Vikinger formaae det; og venter
jeg,
at den Lykke, min Fostermoder har beredt
mig, skal være
kraftigere end al den Styrke, de kunne sætte derimod.”
„Dog er det bedst at vide, hvor Havnen ligger, fer Uveiret
bryder frem,” siger Rafn, „og skulle vi nu opsøge den Hule,
hvori Odderen havde sit Tilhold.”
„Denne Gang faaar du
der

—

—

—

at

svarede Thorvald.

raade,”

Derefter ginge de nærmere henimod Elven, til de naaede
Da de søgte
Sted, hvor Odderen var bleven dræbt.
nøiere langs Flodbredden, saae de endnu flere Fiskeknogler,
og saasom Rafn, der var en duelig Jæger og havde et øvet
Øie, tillige i Sandet opdagede Spor af Odderens Fødder, saa
lykkedes det dem tilsidst at finde en Indgang, der laa skjult
det

mellem

Stenene

og forte ned til en Klippehule, hvori de
havde Plads.
Det var aabenbarl, at Odderen
havde, boet her, thi overalt i Hulen saae de Knogler, der
vare
knuste af dens skarpe Tænder.
Paa det Vikingerne
ikke ligeledes, naar de kom, skulde faae den
at der

begge magelig

Tro,

levede

Odder

en

i

Bolig, samlede Rafn
udenfor, og kaslede
udslette

saavel

syntes hatn
Hulen

sine

altfor

ventede

Nærheden, og derpaa efterspore dens
alle de Fiskeknogler, der laa adspredte
dem ind i
egne

synlige.
i

fuld

som

Hulen.

Dernæst søgte han at
Spor, hvor disse
stege de begge ned i

Thorvalds

Omsider

med Spydet i høire
Haand og Skjoldet i den venstre, hvad der videre vilde skee.
Heb sadde de temmelig længe, og først seent paa Efterder sad
middagen hørte de Stemmer af Mennesker.
og

Hærklædning

Rafn,
Udgangen, talte mere end tyve Mænd, hvilke bevæbnede
med Spyd og Slridsøxer
spredte sig langs med Elven og
imellem Klipperne; andre ginge derimod ned til
Stranden, thi
ved

I

a

191
kort efter

saae Rafn dem
dræbte Sælhunde.

de to

vilde

,,Det
de

„hvis

være

vende

Skam

en

uden Modstand

skulde

tilbage
for

med

os,”

fortære

det

Levningerne
mælte

af

Thorvald,

Bylte,

som

vi

have

nedlagt, og vil jeg nu liste mig hen og see, om jeg
kan bringe nogen Forstyrrelse i deres Maallid.”
„Dette
er ikke
vel betænkt,” sagde Raln.
»Dug skal det nu
skee, som jeg ønsker,” siger Thorvald, „men om du vil
følge mig. derfor maa du raade.”
„Sjelden blev jeg langt
tilbage der, hvor du var foran,” svarede Rafn.
De ginge nu frem af Klippehulen og
toge Yeien henimod deres forrige Ildsted; thi her meente de, at
Vikingerne
vilde holde Maaltid.
Thorvald havde tvende Spyd i HænRafn holdt kun et Spyd i den høire
derne.
Flaand, Thorvalds
De nænnede sig nu til
Skjold havde han i den venstre.
deres Maal med stor Forsigtighed, og der det
tillige begyndte
at mørknes, kom de temmelig
nær, uden at deres Modstan—

—

—

dere kunde

dem.

see

De

øinede da heniinod tredive Vikini deres Midte sad en stor

der sadde nærved Ilden:

ger,

der

Mind,

udkastede

iført

var

ilede

Nu

sort

en

Thorvald

deres

Rustning.

og Rafn endnu noget nærmere og
hvorved tvende Mænd bleve saarede.

Spyd,
Vikingerne op og grebe deres Vaaben. „Tag dig
sagde Rafn, idet han holdt Skjoldet for dem
begge, „thi det kan vel behøves.”
„Sjelden har jeg søgt
Skjul bag en anden Mands Skjold,” mælte Thorvald.
Idet„Skjoldet er dit og ingen andens,” svarede Rafn.
samme kom en Mængde Spyd og Pile
flyvende, men saasom
Da sprang
nu i
Agt,”

—

—

—

del

var

dende i
Da

ning,

mørkt,

Derefter

Mænd,

de

fleste

forbi,

kun

enkelte

bleve sid-

ogsaa den Mand, der bar den sorte Rustikke staaet op med de øvrige, og det viste
at han var et Hoved høiere end alle sine StaldHan syntes at tale til dem og holde dem
tilbage.

thi han

sig nu,
brødre.

fløi

Skjoldet.
reiste sig
var

han

gik
som

jeg

næppe frygte for
ere
her tilstede.”
det

alene

Skridt fremad.
„Ere I slige
for,” sagde han, „saa ville I
vise eder, hvormange Fjender der end

anseer

at
—

nogle

eder

Da

sprang

Thorvald frem

og

mælte:

„Siden
dig saameget om at gjere, saa skulle vi ikke
skjule vore Ansigter; det var os, der dræbte tre af dine
Mænd, og joge den fjerde paa Flugt, og lænker jeg, at endnu
flere skulle bære Mærker af vore Vaaben, før vi skilles ad.”
er

192
—

„Hvo

der

I,

ere

uforsigtig lege

saa

med

Mand, der syntes at være de
Islændere,” svarede Thorvald,

den store

spurgte
ding.
„Vi

ere

Skibbrud have reddet

os

denne 0.”

paa

—

eders

Liv?”

Øvriges Hev„der efter et

,,Mit

Navn

er

Øgmundr,” sagde Høvdingen, „jeg er født i Sverrig, og derfra komme ligeledes de fleste af mine Mænd.
Alt i trende
Aar have vi hærjet i Austurveg samt i Skaane og paa de
danske

Øer, men, da vi nu vilde seile til England og forsøge
Lykke der, drev Stormen os Vester i Havet og siden
rundt mod forskjellige Verdenshjørner, indtil vi endelig bleve
kastede herhen, hvor vi med Nød og næppe have bjerget
Skibet imellem Klipperne.
Men nu ville vi spørge eder,”
blev han ved, „hvilken Bod I ville give for de Mænd, som I
have ihjelslaget eller saaret.”
„Hvad forlanger du?” spurgte
Thorvald.
„Mellem tvende Kaar giver jeg eder Valget,”
sagde Høvdingen; „hvis I vælge det første, da skulle I felge
med os ombord og ledsage os, saalænge vi ville, paa vore
Hærtog, og da skulle I have Fred paa Liv og Eiendom,
enddog I have dræbt tre af vore Staldbrodre; men, hvis I
hellere vælge del, som værre er, da ville vi samtlige angribe
vor

—

—

eder

ikke

og

Marken ved

rimeligsi,

at vi

før

standse,

vore

Fødder.”

modtage

vi

have

strakt

eder

døde

paa

„Det vil uden Tvivl synes (lig
første Tilbud,” svarede Thorvald,

—

dit

„og saaledes skal det ogsaa være; men dog ønskede jeg
helst at føie noget til,” siger han; „thi vi ville gjerne følge
eder, hvor Faren er størst, og stride med Ildgjerningsmænd
og udædiske Vikinger, hvor vi kunne finde dem; men mod
seilende Kjøbmænd ville vi ikke stride, og de fattige Bønder
samt

andre,

nødig

tilfeie

svarede

der

ikke

ere

noget Ondt.”

til at værge sig, ville vi
„Den Vei ginge vi hidindtil,”
toge, hvad vi behøvede, hvor vi

istand

—

Øgmundr, „at vi
det, og saaledes

kunde finde

vil det vel ogsaa blive herefter.”

„Saa vil jeg gjøre dig et andet Tilbud,” mælte Thorvald.
„Hvilket er det” spurgte Øgmundr.
„Dette er mit
andet Tilbud,” siger Thorvald, „at det ikke skal formenes mig,
saavidt mine Midler strække til, at leskjobe dem, der ellers
vare bestemte til Død
eller Fangenskab.”
„Over sin egen
Eiendom maa enhver af os raade, som han
vil,” svarede
Øgmundr.
Nu førte Vikingerne dem til den anden Side af Øen,
hvor der laa et stort Langskib.
Del var meget anseligt,
havde toogtredive Rum, og malede
Skjolde stode paa Siderne.
—

—

—

—

193
Dette
men

bedste

det

var

styrede;

men

vare

Skib,

som

andre havde han

to

Øgmundr selv bestandig
foruden, der i Stor-

eiet

bievne slidte fra hannem.
Uret havde jeg,” sagde Thorvald til
„

„Stor

Rafn, „den-

i Faren, og vil
gang jeg tvivlede cm, at du vilde følge mig
jeg derfor tilbyde dig, hvad jeg endnu aldrig har tilbudt nogen
anden; thi hvis du vil som jeg, da skulle vi blande Blod
med hinanden, og skal
sammen og indgaae Fostbroderskab
da

den,

lever

der

længst

iblandt os,

sin Fostbroders Død.”
Siden erfore de, at den
af

dem,
sig,
til Syderøerne.
var

en

der

0, paa
ligge Vest

Thorvald fulgte nu med
indtil denne fandt sin Bane.

pligtig

være

at

hevne

hvilken de havde reddet
Skotland

for

Øgmundr

paa

hans

og

regnes

Vikingetog,

mærkelige Hænder
délser og berømmelige Idrætter,
forøgede hans Anseelse
atter
vendte
han
tilbage til Island. Her
og Navnkundighed,
fandt han sin Brud, Herdis, en Datter af Bjørn paa Høfdastrand, gift med Hunraud, og havde Faderen tvunget hende
til at indgaae dette Ægteskab, fordi Thorvald var bleven borte
længere Tid, end han havde lovet; dog var han uskyldig i
Hunraud var skinsyg paa Thorvald, og
denne Udeblivelse.
overfaldt ham lumskelig med et stort Antal Mænd, men faldt
Ikke desto mindre blev der paalagt
selv paa sine Gjerninger.
Thorvald den Bod for Hunrauds Drab, at han skulde være
i

landflygtig

tre

Efter

mange

Aar.

Thorvald kommer til Kong Svend.
Kort efter

Skib

laa

i

traf Thorvald Aftale

Hrutafjord

ved

Bordøre,

med

en

Østmand,

hvis

og der agtede sig til
have fulgt ham, men

Vigen. Rafn vilde ogsaa denne Gang
Thorvald bad ham selv om at blive hjemme; „thi det er tjenligst,” siger han, „at du bliver her og bestyrer din Gaard
vel og slutter Svogerskab med mægtige Høvdinger; maaskee
kan dette siden blive mig til ligesaa megen Gavn, som om
du fulgte mig og udøvede det største Hærværk udenlands.”
red Thorvald til Hefdastrand og tog Afsked med
Derpaa

Bjørn.

Da

kom

ogsaa

Herdis

ind.

—

„Nu

reiser
13

du

vel

194
igjen til Skotland?” siger hun.
„Nei,” svarede Thorvald,
„denne Gang drager jeg til Konning Svend i Vigen.”
Siden red han omkring og tog Afsked med alle sine Venner
og Frænder.
Endelig red han ned til Hrutafjord, hvor Øst—

—

mandens Skib
med

Bjørn

Stranden.
Afsked

Bjørn

Orm
i

ligeledes

laa.

eller

derfra

Mile

der

Kodransen,

alle

mødte

han

Venskab,

stort

ned til
Stærke vare

Rafn og Atle den
Fra alle disse

Thorvald,

at

der

mærkedes

og

nogensinde

Hefda-

ham

ledsagede

med hannem.

Følge

med

Tvende

Ryttere,

tyve

det

havde

tog han
hverken
været

skab imellem dem.

nu

paa

Fjend-

Denne Gang havde Thorvald
en
heldig Overfart og
naaede efter tolv Dages Seilads Sydvestspidsen af Norge. Alt
i Forveien havde han
tinget med Skipperen, at han skulde
føre ham langt Sønder i
der hvor Norge
til

Vigen,

Danmark,

hvor

og

grændser

Elvegrimerne

boe.

de

Der

komme til

Gøtelven, seile de forbi Elveskærene og ind i den østre Arm
af Floden, hvor de lade deres Anker falde.
Næppe havde Thorvald betraadt Strandbredden, før han
mødte en hei og fager
Mand, iført en Skindkappe, kantet
med Graaværk.
Denne Mand var ogsaa en Islænder og hed
Thorleifr.
Han var en Son af Asgeir Rødkappe, som boede
i Breiddalen; hans Søster hed
var
Ingvild

gift
Fagerkind og
med Klaufe i Svarfadardalen ; om disse tvende er der
lagt en
stor Saga paa Island.
Men for Søsterens Skyld, der blev
ilde medhandlet af Klaufe, havde Thorleifr dræbt denne og
var derfor paa tre Aar bleven
fredløs.
Han flygtede da til
Norge, hvor han paadrog sig Jarl Hakons
saasom

Vrede,

han ikke vilde unde hannem
Forkjebsret i sine Varer. Jarlen
viste da stor Grumhed imod ham ; thi han brændte hans
Skib og lod alle hans Mænd
ophænge; men selv undkom
Thorleifr med megen
til
hvorefter han

Konning Svend,
nød

en

Besværlighed,

der

var

Skjald; desuden
Kunster, hvorom
tro

Han
han

og hos

imod

meget Jdøglig Mand og

en

havde
vi

nærmede
vilde

han

siden

sine

sine Uvenner.
om

flygtede

venlig,

hvilken han

stor Anseelse.

Thorleifr

dristig,

ham

modtog

nemmet

skulle

Venner,

adskillige

tale.
men

en

Han

haard

sig Thorvald, hilsede

fortrinlig
hemmelige

var

og

ham

stærk

grum
og

og

imod

spurgte,

gæste Konning Svend.
„Det er min Agt,”
svarede Thorvald.
„Hvad hedder du?” spurgte Thorleifr.
—

(

.

195
Da

Thorvald sit Navn og det Sted, hvor han
jeg vel hørt omtale,“ mælte Thorleifr,

sagde
har

„Dig

var

fedt.

„og

et

vundet,” siger han; „men dog er det
uvist, hvorlunde Konning Svend vil modtage dig. Du handler
derfor klogest, hvis du følger med mig; thi det sømmer sig,
Thorvald takkede
at den ene Landsmand hjælper den anden.”
hannem og sagde, at han gjerne vilde efterfølge hans Raad.
Nu bragte Thorvald sine Eiendele i Land, hvormed
Thorleifr var ham behjælpelig.
Siden finge de sig Heste og
rede derhen, hvor Kongen opholdt sig.
Konning Svend boede paa en Gaard, der laa nærved
en
Klippe, som hedder Solbjerg. Gaarden selv kaldes Saurbæ.
Den bestaaer af tvende Rækker Huse, som ligge tæt ved hinanden, men Elven løber et Stykke derfra, dog er den paa
dette Sted ikke seilbar formedelst de stride Vande, der her
Paa Gaardens Nordside ligger
rinde med den hasligste Fart.
af Ege- og Birketræer, længere borte voxe store
en Skov
Gran- og Fyrreskove, der strække sig mangfoldige Mile ind
i Landet; dog ere de nu noget formindskede, heller ikke
synes de Træer, der findes deri, saa store som i gamle
Men dengang var der mangfoldige Urhøns og andre
Dage.
vilde Fugle udi Træerne, som det ikke kostede Møie at fange,
og hvoraf mange Mennesker havde rigeligt Underhold.
Da Thorleifr og Thorvald komme til Saurbæ, ginge de
har du

hæderligt Rygte

strax

ind i

bordet,
hans
en

et

end

Kongshallen,

men

Vaaben

ung

Mand

Skæg,
man

der

hvor Hirdmændene sadde ved Drikkeden

ovenover

ophængte.
i

Høisædet

deelte

sig

Plads, hvorpaa

Saasnart
med
til

de

hver

traadte

vare

saae

Haar

langt fagert

et

sad,

ind,

de

samt

tvende Sider

efter hans Alder kunde vente.

Udseende og var klædt i en blaa
skind.
Foran ham stode tvende

og syntes større,
Han havde et krigersk

Kappe,
Mænd

fodret med
i

Bæver-

fulde

Rustninger
med lange Sværd udi Hænderne; men bagved hannem hang
en gylden Hjelm samt et rundt Skjold, hvorpaa der var malet
Selv
et seilende Skib; ved Siden stod en mægtig Landse.
havde han Sværd ved Bæltet og en dobbelt Guldkjæde om
Halsen; i Haanden holdt han et let Hugspyd, hvilket han
paa forskjellige Maader bevægede, og hver Gang Solen kastede
sit Skin derpaa, var det ligesom naar Solstraalerne blinke
paa den krusede Havflade.
Thorvald traadte nu hen og hilsede ham.
lod sit Spyd synke og betragtede ham nøie.

Men

„Hvo

13

Kongen
er

du?”

196
Thorvald
spurgte han omsider.
hvorfra han kom.
„Er det dig,

hvo han

sagde da,
der

var,

og

har faret i

Vikingetog
med Øgmundr den Svenske?” spurgte Kongen.
„Ja Herre!”
svarede Thorvald.
„Du har da været i slet Selskab, Islænder,
thi vide skal du, at Øgmundr er fredløs i alle Danmarks
Lande formedelst det Ran og det
Hærværk, han der har
øvet.”

„Ikke

mark,”

svarede

med

hannem, da han røvede i Dan„og hvad nu Øgmundr selv angaaer, da kunde der maaskee siges noget til hans Undskyldning.” „Hvorledes vil du undskylde ham?” spurgte Kongen.

„Det

jeg

var

Thorvald,

sig næppe, at jeg siger det her,” svarede
„Saa er du ikke saa modig, som mig er fortalt,”
sagde Kongen, „hvis du ikke tør være dine Tanker bekjendt.”
„Jeg skal da ikke længer skjule dem,” svarede Thorvald;
„det tykkes mig, som du med liden Ret laster Øgmundr,
fordi han, som var en
Udlænding, plyndrede paa de danske
Kyster, da dii dog selv, der ikke blot er født i hiint Land,
men
tillige rimeligviis er bestemt til at herske derover,
hvis Rygtet ikke
lyver, har gjort dig skyldig i den samme
sømmer

Thorvald.

Brøde.”

Til disse Ord tav

har du
han

Indsigt

omsider.

imod Thorvald
skulde gaae.

nok

Kongen

Derpaa
og

Svends Mænd

i

Begyndelsen

til at fælde Dom

vendte

gav

bleve

han

hannem

stille.

i denne

Odden

dermed

af
et

„Næppe
svarede

Sag,”
sit

Hugspyd

Tegn,

at

han

ved den Bevægelse,
sagde, beve de rolig
siddende.
Imidlertid traadte Thorvald tilbage i
Hallen, hvorpaa Thorleifr nærmede sig og bad ham skynde sig ud ; fulgte
han da selv efter hannem.
„Denne Samtale fik ingen god
Ende,” siger han, „og er det nu bedst, vi berede dig et
Natteleie, hvor Svends Mænd ikke saa let skulle finde dig.”
Derefter førte han ham dybt ind i
Skoven, hvor Egetræerne dannede det tykkeste
Der bad han ham tøve
Skjul.
til næste Morgen, hvorefter han
gik sin Vei. Thorvald gav
sig nu til at samle de Agern, der laa spredte rundt omkring
paa Jorden; thi han havde intet spiist, siden han forlod

Kongen gjorde, dog

Skibet.

Han

at

dem,

stege

Spise.
jeg før
„men

i

var

opmærksomme

da han

intet videre

netop i Færd med

da Thorleifr

kom

at

tilbage

antænde
og

en

bragte

Ild for
hannem

„Hvi vil du antænde Ild?” spurgte han.
„Ofte har
beredet Maaltid for Ravne og
Ulve,” svarede Thorvald,
denne Gang tvinger
Hungeren mig til at berede det

197
for

mig selv.”

nu

behøves
have

der

ikke har
de

i

skal

„Det

at

saameget
hele Nat

Den

du

vide,” sagde Thorleifr, „at
af

frygte

Konning Svend selv

du

som

af

flere

af

felge hannem.”

der

Mænd,

sagde Thorleifr, „thi

og kunde desuden blive seet af dem,
Thorvald fulgte strax
Sinde imod dig.”

ikke

Ondt

Raad.

hans

du heller Ilden!”

„Sluk

den

Thorvald

blev

i

i

Skoven,

men

de

søgte efter hannem; thi

omliggende Huse og
enddog Kongen ikke udtrykkelig havde

befalet

de ikke des

sværmede

Mænd

Svends

det,

saa

meente

rundt

mindre,

at

han,

da han

paa Thorvald med Spydsodden, havde betegnet, hvad
der skulde skee, og troede derfor at opfylde Kongens hemmelige Begjæring, naar de sloge Thorvald ihjel.

pegede

Den

næste

Thorleifr frem for

Morgen gik

og hilsede hannem.
Thorvald igaar ikke

Konning

Svend

det, Herre,” siger han, „at
oveiveiede sine Ord saaledes, som han
burde, men du fristede ham ogsaa haardt. Og det kan jeg
bekræfte, hvad han selv paastod, at han aldrig har hærjet i
Danmark; iøvrigt gives der faa Mænd, der hade al uretfærdig
Vold

stærkere

der fortaltes
og Bønder
Da traadte

end

„Vist

han.”

Thorvald,

om

er

Dernæst

mindede han om, hvad

hvorlunde han

sparede Kjøbmænd

og af sin egen Formue løskjøbtø Krigsfanger.
der en Mand frem af Kongens egen Hird, der

Thorvald havde

bevidnede, at
Fangenskab.

løskjebt

en

af hans Frænder af

Konningens Hu formildet, og han
Thorvald, hvis han vendte tilbage,
modtagen end første Gang; „enddog det

Ved denne Tale blev

lod

forstaae

sig

skulde blive

heller ikke

last,” lagde

bedre
var

og

frem for

min

at

Mening,

at

han skulde lide nogen

Over-

han til.

Saasnart

Skoven

med,

hørte, skyndte han sig ind i
Thorvald, der nu anden Gang traadte
hilsede ham.
„(ilsindede ere disse Is-

Thorleifr

hentede

Kongen

og

det

ville vi foi dit gode Rygtes
dristige Ord.”
„Anderledes tænker Konning Svend end andre Høvdinger,”
sagde Thorvald, „anderledes og bedre vil derfor lians Skjebne
vorde; men nu beder jeg dig tilstede, at jeg synger dig et
Drapa for, som jeg paa Hidreisen bar digtet.” „Dit Drapa
vil jeg endnu skjenke dig,” sagde Kongen, „indtil jeg har
udrettet noget, som Skjalde med Sandhed kunne berømme;

lændere,” sagde Kongen, „dog
Skyld

nu

tilgive dig

disse

198
thi endnu

er
jeg kun ung og ikke synderlig forsegl.” „Som
vil, Konning Tuguskæg,” siger Thorvald.
Da betragtede Kongen ham
alvorlig, og hans Blik formerkedes atter. „Hvi kalder du mig saa?” spurgte
han,
„skal det maaskee være en ny Forhaanelse?” „Ikke er
dette noget Haansord, Herre! dog et fagert Skæg har
du;
men at det er
større, end Mænd i din Alder ellers pleie at
bære det, og at det deler sig til tvende
Sider, sligt mener
jeg er Tegn til, at du skal herske med stor Vælde over
tvende vidt adskilte Kiger.”
„Du har et skarpt Blik, Islænder,” svarede Kongen, „og du belægger vel dine Ord.

du

Er det nu min Villie, at du bliver her og
tager imod de
Vilkaar, som jeg kan byde dig.”
«For delte maa I selv
raade, Herre,” siger Thorvald, „og da jeg ikke altid har
Lykken med mig, saa er det godt, hvis jeg en Tid lang kan
deeltage i den Lykke, som er dig bestemt.”
Fra den Dag, Thorvald havde
givet Konning Svend Navn
—

af

blev

Tuguskæg,

det

mellem Hirdmændene

Brug

ham saaledes.

undertiden

der havde

Rede,

kalde
eller

Haraldsen,
Saxland, Otto

været tilstede

Daab

agtede dog Svend
havde tvunget
allerede tidlig bort igjen

ikke

Keiseren

først

at

Men for nævntes han Svend
Svend Otto efter Keiseren af

ham

ved hans Daab.

meget,

saasom

den

Paa denne

han meente, at

dertil;

og vendte hans Hu sig
den christne Lære, hvortil han

fra

efter mange Aars Forløb

mod Enden

af sit Liv vendte

tilbage.

fik

Nu

Thorvald Plads i Kongens Hal ved Siden af
og holdtes der godt Venskab imellem disse to i al
de vare samlede.
I den paafølgende Vinter digtede

Thorleifr,
den Tid,
de

begge adskillige Kvad,
kom da

Det

men.

Færdighed

i

disse Kvad i
En

lystige,

Skjaldenes
Sagaen.

Aften,

der

Mænd

sad

ved

Drikkebordet og

vare

vendte

Kongen sig til de to Islændere.
„Nu skulle
Skjemt,” siger han, „at hver af os vælger det,

vi have den
hvortil han har meest
skal jeg nu selv gjere

i

hvoraf Svend havde megen Garnat han heller ikke selv
manglede
Kunst, dog anføres der kun faa af

frem,

Tiltro, og lægger et Kvad derom,
Begyndelsen.” Derefter sang han:

og

199
stoler paa mit Sværd

„Jeg

Og mit hvasse Hugspyd,
Paa min
I

gode Ganger,
Kampen gridsk,

Paa min krumbeiede

Bue,

Der

aldrig brast,

Paa

mine skumklædte Snekker

I vilden So

,

Paa mine

landsesvingende
Stridsmænd;

Stærke

meest paa min egen
Der Vei dem viser.”

Dog

„Vel
kan

er

lagt,’’ sagde Thorleifr,
klinger bedre.”

delte Kvad

jeg kvæde noget,

Villie,

der

„og vanskelig
Derefter sang

han:
stoler paa Valens

„Jeg

vældige Drot,

Valhals

Gud,
Og paa Mjølners mandige
Svingers Magt,

Paa

Der truer de

trodsige
Pande,

Thursers

paa den gavmilde
Gode Frei,
Til hvem ved de hellige

Og

Hvalte Haller

Jeg tidt
Sorte

har offret

Tyre.”

maale sig
„Ikke formaaer jeg at digte noget, der kan
mener jeg, at den, jeg
Thorvald,
„dog
dette,” sagde
stoler paa, næppe er den svageste mellem dem, der her ere
med

nævnede.”

Derefter sang han:

„Jeg

stoler paa den

Der skabte

Og

Stærke,

Solen,

holder sin Haand

Over

hellige Verdener;

Han,

der

bliver,
brister,
skjælvende Stjerner

Naar Bifrost
Naar

200
I Nalten

Naar

slukkes,
dale

Dødninger

Til Nastronds

Dyb,

Og Valhals Vogter
Paa Valen sover.”
vil det tilsidst vise

„Og

han til.

lagde

„For mig

sig,

lyster,” sagde

Svend.

hans Kvad

fager Guldring,

Thorleifr

en

skjenkede

hvis Tro

er

den

enhver følge den
Derefter gav ban ham
maa

der

veiede

han et Sværd med

sikkreste,”
Tro, hannem
som

Mark,
gyldent Hjalle.
en

Løn fur
men

til

Fugleøen.
kaldes en 0, der ligger høit over
Vandfladen,
Hvammr'og Nordvest for Reykjastrand, henimod
Midten af Skagafjord. Paa Siderne er den saa
steil, at ingen,
der ikke noie kjender dens Natur og
Vilkaar, kan komme
derop. Den øverste Flade danner om Sommeren en fager

Drangø

Vesten

Eng;
det

for

hvorvel Øen næppe er en halv Miil i
hvor den har sin største

og

Sted,

Længde

Udstrækning,

dog Græsset

saa

paa

voxer

her saa tykt, at tvende Mænd i to og
halvfjerdsindstyve Dage vanskelig kunde slaae og indbjerge det, selv
om

der

her

en

var

stor

bygget Lader
Mængde Faar

i

Nærheden.

og

Geder,

Derfor omvanker
hvilke tilhøre Gaard-

eierne paa den nærmeste
Kyst, og som søge deres Næring
paa Drangø baade Sommer og Vinter.
Men længst ude mod
Havet findes
som
løbe aldeles brat ned i Bøl-

Fjeldvægge,

gerne og

Fjeldvægge

ere

tre-

sees

til firehundrede Alen høie.

mangfoldige

saakaldte Lomvier og andre
i store Rækker paa de smalle

Langsmed disse
Maager tilligemed de
Bjergfugle, hvoraf mange bygge
Alker

og

Fremragninger, der løbe
Klipperne og faae Navn af Hylder, andre ligge
udi smaa Indhulinger, andre klæbe deres Reder fast
bratte Steenvægge, ligesom Svalerne klæbe dem til vore
men
nedenunder bruser bestandig
Vandet, og der
skjulte Skær langt ude, som ere meget farlige for de
over

seilende Fartøier.
I disse
Fuglebjerge

nogle

ere

findes

ogsaa

flere

tværs-

skjulte
til de

Huse;

ligger
forbi-

Huler, hvoraf

større, nogle mindre; nogle ligge høiere, andre
løbe lige ned til Stranden.
Søge da mange Slags Sælhunde
og andre Havdyr herhen; dog sankes der ikke saa stort et

(

201
Antal nu, da Naturen synes forældet og noget svækket, som
Men een Fordybning skal der
der sankedes i gamle Dage.

findes,

som

gaaer længere ned i Afgrunden end alle de
under Vandet og forbinder sig med den
1 disse Bjergder gjennemtrænger Eilifsfjeldet.

andre, og løber

Hule,

store

Uhyrer og Søspøgelser, der
aldrig
Lys, deres Tilhold.
For Resten er Øen ubeboet af Mennesker, og kun om
Efteraaret komme de, hvem Faarene eller Gederne tilhøre, og
udvælge dem, der skulle slagtes til Vinterbrug. Undertiden
nænner sig vel ogsaa en Baad til Strandbredden for al fange
Dog begynder denne Jagt sjelden før i Midlen af
Fugle.
Juli, saasom Ungerne da først ere saa voxne, at Fordelen
kan opveie den store F’are, som Fuglefængeren maa underkaste sig; thi disse Fjeldvægge kunne ikke bestiges af Mennesker paa sædvanlig Viis, og hvis nogen styrtede ned fra
have

huler

ogsaa mange Slags
komme frem for Dagens

Steder, da vilde hans Indvolde briste i Luften, før
til Udbjergets Fod, hvor de bestandig susende
Bølger vilde opsluge hans Legeme.
Naar nogen da, som sjelden skeer, vil forsøge denne
Fangst, skaffer han sig først et stærkt Reb, der maa være
saa
langt, som han kan bringe det til Veie, og paa hvis
de høieste
han

naaede

Ende
et

flere

bredt

Snore

paa den
krumbøiede Pinde,

Jernkrog

saaledes

flettes

Ende:

ene

der

staae

at

sammen,
han

behøver

Desuden

Baand.

cn

anden

den

paa

halv

en

Alen

de

danne
med

Stang

en

sidde tvende
fra

hinanden,

og mellem hvilke befæstes et Stykke Fiskergarn, der hænger
ned som en liden Sæk; Stangen selv maa ikke være kortere
end

sex

Alen.

ere
fuldbragte, da begiver han
Medhjælpere i en Baad og roer hen til Øen.
Maae de da vel kjende Landingspladsene, paa det Baaden
ikke skal støde paa de skjulte Klipper, hvilke, som meldt er,
Dernæst stige de op paa den
strække sig langt ud i Søen.
er
meest
hvor
Øen
og maae de da, som
tilgængelig,
Side,
sagt, være neie bekjendle med Landets Vilkaar, og bruge
stor Forsigtighed, paa det de kunne bjerge sig selv og deres
Redskaber, saalænge til Opstigningen er forbi.

Naar disse Tilberedelser

sig

med

flere

Naar

de

de

sig

begive

saaledes
hen

ere

komne

til et af de
Saasnart

ud imod

Havet.

befæster

Fuglefængeren

de

den

til

den øversle

Udbjerge,
have
brede

naaet

Ende

der

Landflade,

vende

brattest

et

saadant

af

Rebet

Bjerg,

om

sit

202
Bæltested og imellem sine Been, saa han sidder deri næsten
i en Sadel.
Dernæst binder han en tynd Snor om sit
Liv, hvormed han kan give Tegn, om de enten skulle heise
ham op eller ned eller holde stille, og hvis anden Ende en
af hans Medhjælpere holder i Haanden.
Nu lægges et
som

Stykke

Træ

saa

yderligt

som

hvilket skeer,
at slides.
Omsider

muligt,

kan glide derover uden
fængeren sig nedheise langs
lene

ham

paa alle Kanter.
Forslaaer han ikke sit Haandværk ret,
rundt med hannem, han bliver
omsværme

sig
Fangst
veed

den

paadet Tovet
lader Fugleglatte Fjeldvæg, hvor Fugsaa

dreier Tovet

hovedsvimmel,

vorder kun

han

med

den

ringe;

men

er

Ende

af

han

udlært i

og

hans

Kunsten,

da

Fuglestangen at styre sin
Fart, med den anden fanger han derimod Fuglene, hvilke
han indvikler i Plettet, hvorefter han drager dem til
sig, dreier
Halsen om paa dem og binder dem i den tynde Snor eller hefter
dem fast til sit Bælte.
Undertiden lader han sig endog flere
Gange heise op og ned langs Fjeldvæggene. Til andre Tider
svinger han sig ogsaa hen til en Bjerghule eller til en af de
omtalte Fremragninger, der faae Navn af
Hylder, hvor han
tager Plads, spænder Rebet af sig og fæster det fast ved en
Steen.
Derefter bliver han siddende, lader sil Net flagre og
fanger saa mange Fugle, han kan; undertiden griber han
dem ogsaa med Hænderne.
Ja tidt er han saa dristig, at
han, naar han har spændt Rebet af sig, for ret at vise
sit Mod, lægger sig udstrakt paa en saadan smal
Bjerghylde, medens de støjende og grusomme Bølger vælte sig
ene

under ham.

3.

3?ortœïïin<}

om

$ofon $orcfføn.

$

ben notfïe Âongeê Sige ©fter i Sigen »at en mægtig
Sonbe »eb Sa»n -fjaref, faa vig, at ban eiebe toi» 9l»l3
gaatbe foruben ben $o»ebgaavb, paa fyrntfen ban fc(u boebe.
Saa «Seen f)a»be ban ind mange Sf'ibe, at f>an banblebc
paa alle fianbe i ©fier»egen »g îpbfflanb, $lanbetn cg
(Snglanb. Saa ben Sîaabe beftob t>anê Otigbom fornemmelig
i ft'ojtbarbeber og rebe Senge. £an t>olbt tre
-fbovebgilbet

t)»evt 2lar, nemlig: 3ulcgilbe, ’2)?ib»interégilbe og Sddffe»
gilbe. S eb fit æble øinbelag ble» bon faa »ennefæl, at alle
SWennefler berommebe barn. £an ba»be en Søn, font b f b

£>afott,

bev

»ar

en

frnuf Sîanb og »el begavet.

Sliben leb

203
nu

frem, tit paref gif til fine grccnber; t)an eftertob ba fin

enejte ©en olie fine perligbeber. ®a nu pafon baobe mob
taget Diroen, giftebe f)an ftg efter fine gramberê Otaab, og

cegtebe en brao Hoinbe af en anfect ©Iccgt. î)et oarcbe iffe
længe efter D3rplluppet, inben bané Hone mcerîebe, at ber
oar megen Ungboms Ubefinbigbeb i benbeé SDîanbé grem
fcrrb, tbi ban oilbe trolbe at $ragtfulbf)eb oeblige ligefom
bané gaber; men nu oar bet forbi meb parefé ßrfyoero og
tilforfel, t^i pafon tcrnfte mere paa Seg og Spftigbeb meb
baglige ©pife og ©riffegilber enb paa lf>engeert>oero og
©parfombeb. pané Hone forebotbt bum bet, tbi bun oar
en fat og forftanbig Hoinbe, baobe bun tun raabet noget;
bun fpurgte bum, buab ban tcenfte paa: „tbi bet baaber iffe
bin éienbom," fagbe bun, „ffjenbt ben ftaaer paa mange
gobber, at bu øjer ub’meb begge jamber, men forfommer
att ßrboero, og bet er berfor mit Otaab, at bu afffaffer be
tre pooebgilber, tbi ber paaligger big ingen ©fplbigbeb til
at botbe bem efter bin gaber." iDîen, ffjonbt bun talte berom,
lob ban, fom ban iffe borte bet, og fagbe, at ban iffe funbe
bringe bet ooer fit ©inb at oanflcrgte faa meget fra fin
gaber, at bun ffulbe opgioe buns Otunbbeb. „3)u maa
raabe," fagbe bun, „men om et Diaré gorlob ffal jeg fige
big, boab bu ober, tbi jeg ffal buffe berpaa." pan b<Hbt
nu oeb meb bet famme og oebligebolbt beroeb fin D3enne
fcelbeb, og folgte faalebes ftt ©obs, at bun fif golfs D3e
rommetfe berfor. 2Ren efter et Diaré gorlob fpurgte buné
Hone, l)t>ab ban tcenfte om fit ©obé. pan fagbe, at bun
iffe baobe meget at ftge berom.
„£>a fan jeg ftgc big,"
be
alle
fotn bin gaber efterlob
panbeléffibe,
fagbe bun, „at
big, ere faa albeleé borte, at bu iffe eier 3îum i et ©fib."
pafon foarebe, at bet iffe ffulbe binbve bum. ®er forløb
2)a fagbe Honen, at alle be tolo Dlolé
nu atter et Diar.
gaarbe oare obelagte og opcebte, og at bet nu oar nob
oenbigt, ffjonbt ft Ib e, at forminbffe ©ilberne. pafon fagbe, at
bet enbnu funbe oel gaae au; „tbi," fagbe ban, „oi exe en
ubpre Dtigbom af Ho'ftbarbeber og Hlenobier, baabe i bin
DJtebgift og i min Diro." „D3lioer bu faalebeé oeb," fagbe
Honen, „ba er alt ©objet gaaet op efter et Diaré gorlob."
pafon bolbt bog oeb meb ben famme Dtuubbeb, og ba ben
ïib fom, ba ber ffulbe berebeé til ffiaaffegilbe, fagbe pafon
til fin Hone, at bun oilbe anoenbe alt paa bette Oilbe og
intet fpare. Honen fpnteé iffe oel berom, men bog gjorbe

204

hun af Âjærligheb

til hum, fom t)an oilbe. Beb bette ©ilbe
ber eu faa fior Blængbe ©æfîer, fom ber albrig hawbe
oæret »eb noget ©übe, og ber bien anoenbt megen Umage
paa at gjore bet faa prægtigt fom muligt. Og ©ilbeté ftbjte
Slften, fom man ffulbe ribe bort ben folgenbe Blorgen, bleo
ber brutfet til langt ub paa Batten, og ba bet Dar forbi,
gif
©ccfterne bcrufebe til ©engé. -fpafon foo i en ©eng meb
©fobber for, og ba bane Äone fom inb i Äammeret til
barn, talte han faaïebeè til fjenbe: ,,©u fortjener oel, min
fjære Äone, at jeg af fanb Âjærligheb tiltaler big meb Slib»
heb for al ben gobe Spbigheb og goieligheb, fom bu hat
oiift mig, imebens oi haoe ocrret fammen, men jeg bur gjcn
gjælbt bet meb Onbt, forft oeb min ©gcnraabighcb, og nu
ooenifjobet oeb bet, fom enbnu meer oil befpmre bit og mine
grænberé og Çofïbvebrc^ ©inb; jeg oil paa ingen Blaabe
forblioe f^r i Sanbet, og berfor bur jeg befluttet, ut brage
hemmelig bort herfra gunffe alene enbnu i benne Bat; raabe
©ub faa for, t^orban bet oil gaae mig! Blen to $ing hebet
jeg big om, ben ene, at bu forft opluffer ©engen ftlbe imor
gen, thi befto længere îib faaer jeg til at fomme bort, om
ber blioer fogt efter
mig; og bet er min anben Bon, at bu
oil oente efter mig meb famme îroffab,
fom bu Denter af
mig." Beb benne îale græb hun meget og bitterlig, og
efter taareblanbebe Âpê [filte ê be ab oeb Blibnat.
#an
gif fagte ub af ©aarben, og [fraj inb i en nætliggenbe
©foo, hu^-'i hun gif frem lige til ©ug, og ffjulte ftg fibcn.
©et er nu at fortælle, at Sjeneffefolfene og mange af
Bonberne oentebe langt ub. paa Btorgeneu ubenfor Ipafoné
©eng, thi Äonen lob iffe hore til ftg. 3miblertib boiffcbe
be til hinanben, at#afon oel joo formebelfl ben
lange Butte
ftbben; men, ba be, fom oilbe til Borbø og ftben ribe bort,
bet blco altfor længe, banfebe be paa
©engen, og
fpurgte, h^orlebeè bet fortjolbt ftg. Äonen fpurgte, hoab ber
oar.
©e fagbe, at bet oar paa Slibe, at Blanben flæbte ftg
paa. fmn fagbe ba, at h^nbeê Blanb iffe oar ber. Bian
gif ba neb i Äjoelberen og omfring i alle fntfene, l)bor man
funbe oente at fmbe hunf; men, ba hun iffe fanbtes paa
©aarben, foroanblebes benne £eitib til Bebrooelfe og ©raab,
Soben og ©toien frem og tilbage paa alle Äantcr af ©aar
ben lige til Blibbag og
længere, og bette oar mange til faa
ftor ©org, at be feent foroanbt ben. Bu er at fortælle om
#afon, at hun fortfatte Beien ©jter til ©rænbfen, og bet
bar

jputeb,

205

traf ftg faalebeg fer barn, at mørfe Smager hjalp t)am frem
ufeet, lige inbtil ban en SDlorgen føm ub af ®fo»en cg SSorfet.
£an »ar ba fommen frem tit $a»et til et ^orbferg, og ban
ble» ba fnart »aer, at en ©fube lagbe op til 8cic nbenfor;
bet »ar et meget ftort Çartoi, og ba be £>a»be braget bereë
©eil neb, falbte $afon paa bem, og bab bein tage barn om
borb; og ba be ba»be opfplbt bane ©egjetring, gif ban for
©tipperen, fom t)eb ©prb, og »ar en banff 2Ranb og -fjof
ftnbe b»3 Äong ©oettb Ulffon, fom til ben Sib regjerebe
ooer Sbanmarfê Sige.
£att f>a»be gjort en #anbeléreife til
Sårer, og »ar nu paa $jemreifen
meb
Âongenê
fênglanb
berfra meb labet ©fib. -pafon paatog ftg nu et anbei Sa»n,
og fagbe, at ban fyeb Sigfug, og bab' ©tipperen om Äoft og
Stllabelfe til at reife meb til ben banffe Äonge. £an fagbe,
at ban »ar en fattig 'Dîanb, men af gob ©liegt ber i Sorge,
og tilføiebe, at bet »ar bane Slnelfe, om ban ffulbe faae
nogen Spffe, ba »ilbe ban erbolbe ben b»s ben banffe Äonge.
®ette tillobeé barn nu, tbi DSanben faae ub til noget, og
be ®an[fe fjenbte beres Âongeê ©aomilbbeb og ©oboilligbeb.
Äort herefter fif be gob ©or, og be feilebe nu til ©jccllanb,
tbi be fpurgte, at ben banffe Äonge opbolbt ftg ber. ©aa
fnart bet »ar muligt, bega» ©prb ftg nu tit Äottgen, og
®e fom til ©aarben,
meb bam fulgte ben norffe ©igfue.
jujt fom Äongen fab til ©orbe, og gif for baut. Äongen
tog fœrbçleê ’naabig imob ©prb, og fpurgte bum, b»»rlebeé
bet »ar gaaet paa ©nglanbéreifen. #an fagbe, at bet »ar
gaaet »el, og ba be ba»be enbt ©amtalen beront, fpurgte
Äongen, b»ab bet »ar for en ung SSanb. Stgfue naongao

ftg, og bab berboé Äongen om nogen ftorforg. Äongen
fpurgte, b»ab ®ucligbeb ban befab til at tjene £ø»bingcr,
om fan »ar bebeettbig eller funftfeerbig i noget.
|>an fagbe,
at ban iffe befab nogen Âunfifærbigbeb til at tjene #ø»
binger meb; „men bet er min Snelfe," tilføiebe ban, „at
jeg »il faae ßpffe b»$ eber." Äongen fagbe, at bet ba
»ar barn »anffeligere.
©iben lob Äongen ben bebfie ^entfmeb i ©aarben falbe,
og fagbe faalebce til barn: „£er er en ung SSanb, fom bu
ffal mobtage og lære barn 3«ufm«be^aanb»oerfet, om ban
fan lære bet; agt ogfaa paa, at bu bebanbler barn »el, og
nær ingen S»inb mob bam, om ©ub gi»er barn gobt Semme,
fom jeg »enter." Smeben fagbe, at ban ffulbe opfplbe Ä 011
gene ©illie, og be gif nu begge fammen til ©mebien, og

206
fort at berette, f>art baobe faa gabt tremme tit at teere bette,
at efter fej Dîaaneber Dar Cærefoenben tig fin SDiefter, og

tiltog frcmbeleê bcjîanbii^i gærbigbeb, faa atSBigfuê nu oar
bteoen ben fortrintigfte Jcrnfmeb af alle i Sbanmarfê Oîige.
©fter et 2tarø forlob fom be begge titfammen for Äongen,
og ben gamle ©meb fagbe ba, booroibt bet oar fommet.
Äongen taffebe t)am meget, og fâlbte nu en ©olofmeb, tit
boem ban ooergao Sigfué. |ian oar enbnu hurtigere tit
at toere benne Äunft enb ben forrige, faa at SRejteten efter
fej DJÎaaneber fagbe, at ban intet funbe lære barn mere, og
bet famme fagbe ban Äongen.
Äongen fatte ba SBigfué t
en trebie ©fole t)o$ en ©ulbfmeb, at lære barn
Ubgraoering,
©teenfætning og ©malieren, og efter otte iWaaneber fom
HJÎejteren for Äongen og fagbe, at ban oar tit ©nbe meb at
lære benne ÜJîanb, tbi faa fnitb og buelig en Äunftarbeibev
i SDîalm fagbe b an at ban albrig baobe feet. <jpan lagte
til, at ban troebe, at boab Äunft ban enb oilbe lægge fig
efter, oilbe ban lære ben til ftorre gulbfoinmenbeb enb anbre.
Äongen bleo glat beroet, og fatte $igfuê i en fjerte ©fole
til en ©teenarbeiber, at tilffære, lime og inbfætte efter ©teen»
meftereê Oîegel. ®enne Äunft oar ublært efter et 9laré gor»
lob, faa bet gif bermeb fom meb be anbre Äunjter; ban
ooergif langt alle anbre baabe i hurtigt og ffjent Dlrbeibe.
#anb Særctib oar nu ubloben, og efter Äongenb Seftcmmelfe
begbnbte ban nu paa at forfærbige be Oîigôflenobiet, fom
Äongen oilbe baoe til Oîigeté £æber. SDeroeb forlob et
Star. Äongen taffebe bant for bans Slrbeibe og tilbob batn
SBctaling berfor. 'iligfub fagbe, at ban baobe Äongen^Spffe
at taffe for, at ban funbe noget, og at bart ingen Setaling
fortjente. Äongen fagbe, at bet oat meget, at ban oilbe ar»
beibe for intet. „®et ffal ba iffe oære faa," fagbe tBigfuö,
„jeg oil ba oælge bet, fom fçiteé mig fmuffeft, og fom oil
blioc mig bebft: jeg bebor eber, at 3 oil gioe mig et
gobt Oîaab." „Su tpffeé mig en unberlig 2>îanb," fagbe
Äongen, „bu afflaaer OJcnge, men beber om fligt ; og boo figer
big, at jeg er fremoiié eller forubfeenbe?" iBigfué foarebe
og fagbe, at ban baobe prøoet bet paa fig felo, at Äongen
oar baabe oiié og forubfeenbe.
£>et bleo ba ©nben, at
Äongen foarebe: „Det er mit Oîaab, at bu albrig troer en
lao og robffægget DDtanb." Sigfuä taffebe for Oîaabet fom
for ben ffjonnefte ®aoe. ®et anbet 91 ar forfærbigebe ban
nu ©ulbarbeiber
og anbre fojtelige Älenobier meb faa fjelben
,

207

Äunftfcerbigfyeb, cit alle beunbrebe benn (Sftev bette 2tarê
gotlob talte Sigfué 03 Äongen igjen fammen paa famine
23üê fom forrige ©ang. Äongen tilbtfber Sigfuê fjîenge,
men ban forlanger atter et gobt Oîaab, og bet bleo igjen
Ubfalbet, at Äongen opfplbte panP Segjcoring, og fagbe:
3 boormange forretninger ber enb fyoiler paa big, faa paå
beg oel paa, at bu iffe gaaer fra ©ubstjeneften, førenb ben
er enbt, naar bu er i Äirfe !"
SBigfuê taffebe for bet gobe
Oîaab, og atbeibebe bet folgenbe 2lar i Steen, og bpggebe
iDanefongen en£al faa fffen, at albrig faaeê en faa jïjon
„

ber i Sanbet.

(Sfterat patten oar bpgget, fom Äongen til Sigfué paa
ba folf begpnbte at berebe ftg til ÿanbelêreifer.
Äongert taffebe fjant ba for tfanø 2lrbeibe og fpurgte, Ijoab
ban nu fpnteé bebft om at mobtage berfor. 6 t gobt Oîaab,
Äonge!" fagbe 23igfué. ®a fagbe ÄongSoeub: „<£>oi fan
bog een og famme' ÎDÎanb ooere faa beffaffen, forftanbig og
af ualminbelig fnbftgt, men paa ben anben Sibe faa for
bringéfri, at oi funne gjerne tage bet op for Spot; men
bog ffal bu enbnu raabe. Si raabe big, om bu blioer faa
ore'b paa noget Sîenneffe, at bu faaer Soft til at brerbe bam,
at bu ba fommer ©ub ipu, og læfer ben Retlige Søn f aber
oor i Olaon ©ub faberé; og t>oié Sreben iffe beroeb for
laber big, ba ffal bu Kofe et aubet fyaberoor i Utaon ©ub
Søné; og poié ben enbnu iffe førmilbeø beroeb, ba ffal bu
læfe bet trebie fyaberoor i Utaon ©ub ben -belligaanbé; og poié
bu ba enbnu bar Spil til famme ©jerning, ba fan bu be
brioe ben, om ©ub iffe forbinbrer bet, og tilfteber noget
Sinbringsmibbet." SSigfué taffebe fom fccboanligt for bet gobe
Oîaab, og fpurgte, poab ban nu frembeleo ffulbe gjere. Äon
gen fagbe, at ban nu ffulbe fpabfere meb barn en fort ïib.
Äongen gif ba fra Staben neb- til Srpggen, foran boilfen
ber fløb en Sfonncrt, labet, tjelbet og fulbfommen ubftpret
til at affeile. 35 a fagbe Äongen: „T>it Qtrbeibe, Sigfuø! er
meget ooerbt, ffjønbt oi fun lonne bet libt; benne Sfonncrt,
fom er fjeelt ubruftet til en Snglanbøreife, ffal bu baoe; oi
fjaøe teenft, at bu ffal feile til (Inglanb, og opbolbe big ber
i Sinter, thi ber er noget at fortjene, fjoié ben engelffe Äonge,
fom jeg oenter, laber big bygge for ftg, efterfom -ballerne i
Gnglanb enbnu ere bpggebe paa ben gamle Staabe. Olpt
faa bet ©obé, fom oi gioe big, gjor bet frugtbringenbe, tpi
ber er gobe îiber i ©nglanb, og Sabningen paa Stornierten
ben îib,

„

208
bil nef

tvinge big noget inb; SffPSfolfene fiaae til bin
Saabigpeb; men bet tpffeS mig bebft, at bu, naar bu
tommer bevouev, f parér Äoftcn, og gibev bem et f^artøi at
feile paa per tilbage, tpi bu bil if're fattes $o(f til Saaren,
om bu, fom
jeg tcenfer, bil brage tilbage til Sorge, at be
føge bit gobeùnb." Sigfué taffebe Äongen for al ben
©obpeb, fom ban pabbe biift pam, førft for Scerbommen og
og bernceft ogfaa for be gobe Saab, og fagbe,
at ban ffulbe gjengjælbe i)am bet meb at berømme pam

Seitgegaberne
ober

alle

Äonger.

-pan tog nu Orlob af Äongen til Sortreife, gif bernceft
omborb paa fit øfib, og affeilebe firaj, og ban fom i gob
Sepolb til Snglanb, og bar fig i alt ab, fom ben banffe

raabet pam. -pan fenbte øfibéfolfenc tilbage
'Sårerne,
fom alle bare af bet Slags, ber bebft
ubffibebe
og
funbe gførep i isenge i Snglanb.
Äongen bøb pam fnart
til ftg, tpi bet barebe itfc længe, inben bet rpgtebeé, pbot
ftor en Sîefter pan bar i alffenS Äunfter. Og ba pan nu tom
til Äongen, fpurgte benne, om pan bilbc arbeibe noget for
pam, og fagbe, at pan pabbe en gammel pal, fom ffulbe
nebbrpbeS. SigfuS fagbe: „@r bet itfc ben banffe ÄongcS
Saab, at jeg paatager mig bet Slrbeibe, fom tilbpbeS mig,
og mig er muligt at ubfore benne Sinter?" Sien formebeljt
îtbené Änappeb fatte Äongen to Stejtere til at bpgge fallen;
ben ene af bem bar en (fnglcenber, og ben anben SigfuS;
enpber af bem ffulbe arbeibe paa fin Sibe meb be bem
tilbeelte Srbeibéfbenbe, tpi Äongen bilbe fee, pbo af bem
ber bar ben bueligfte og purtigfte, men Silberebclferne bare
efter ÄongenS Seftemmelfc lige for begge; bog pabbe bon
engelfte Sieftcr tolb Sbenbe, men Sigfué tun fpb. Oe
broge nu til Stebet, lagbe ©runbbolben, og begpnbte ftben

Äonge pabbe

at bpgge.
$)en engclj'fe Spgmefter pabbe ben Seftilling
fremfor Sigfué, at pan ffulbe vibe pen, pbor Stenene bleue
tagne, og befiemme, pbo ber ffulbe tilpugge og tilbanne
bem. Slrbeibet gif nu frem.
Äongen unbrebe fig meget
ober, at bef gif meget purtigere for Sigfué, ffjønbt pan
pabbe minbre ^icelp. Äongen tcenfte beb ftg felb, at bet
bar meget, at en
Ublænbing ffulbe obergaae ben, fom ßng»
Icenberne falbte Stejler, tpi man fagbe tillige atminbeligt,
at Srbeibet iffe minbre ubmoerfebe ftg beb fin Sfjonpeb
enb beb ben purtigpeb, pbormeb bet ubforteé.
(

209
Set t>ccnbte
bere§

Sagoærf,

ft g
at

en

ba Slrbeiberne boobe enbt
falbte ben engeljïe EDÎefter til fig,

2lften,

Sengen

Sanfter ftulbe
og gforbe barn Sebreibeljer ooer, at
at bon oilbe tabe fin
gaae bom i kunftfærbigbeb, og fagbe,
Serømmelje, faa at |an albrig oilbe faae ben igfen. Sen
oente, at
engeljïe Spgmefter fagbe: „ÜJÎiri ^evre! jeg funbe til
at fige
bet oilbe fovefomme eber jaa, og berfor nobeé jeg
eber bet, fom 3 tffe forub oeeb, jfjønbt bet gaaer mig meget
meb
nær, at jeg ftal aabenbare bet: bet ftaaer jig ifte bebve
benne banffe 2Ranb, enb at t)anb QXrbeiber fremmeé og for
ffjønneø ocb faaban Siftanb, fom ingen brao SDlanb ftulbe
benytte. ïïiine kammerater tnnne oibne meb mig, at oi
t)aOe maalt og aftegnet Sæggcn, ftraj fom bon om Slftenen
ooer

en

oar

gaaet biem,

men

om

Morgenen
Magt

er

ben

meget boicre,

at tappet meb bom."
bet itfe i min
Sen engelffe
at bet itfe funbe oære fanbt.
at boo ftulbe labe falbe fine ©talbbrøbre bib,

og berfor ftaaer

kongen fagbe,
SDlefter fagbe,
forat kongen funbe bore, boob be fagbe. Sa be fom, bleoe
be abfpurgte berom, og be tilbob bereé ®b paa, at boert
Drb oar fanbt, boob ÜJleftcren boobe fagt, og bet gif ba faa
oibt, at be meb fjaanben paa Sibelen foor paa, at Sigfué
oar en Jrolbmanb.
Gsfterat be boobe fooret ßben, git be
men
ub,
kongen raabførte fig meb ben engelffe 3Jtefter, b«ob
ban ftulbe gfore, og fagbe, at bet oar bom itfe fjært, at en
faa forbanbet Spgning ftulbe oære ooer boné <£>ooeb, ba
t)an itfe funbe oibe, boob gare ban beroeb ubfatte fig for:
„men boorlebeø ffulle oi tage bom af Sage," fagbe bon,
„faa at oi ingen SBebreibelfe ubfætte ob for? tbi iffe fpneb
mig benne SDÎanb loolig bræbt, om oi tffe labe bom bræbe
for anbet enb Slrbeibet, faa ftor Serømmelje fom bon bor
bos be Sanfte." „Ser finbeb Dtaab for," fagbe'SJÎefieren;
„3 ftal nu ftraj (abe mig faae eberb fjanbffe meb bet 33ub
ftab til Sigjub, at 3 meget berømmer ponb gærbigbeb, og
at 3 fro bette Oieblif ooerbrager bom bele îlrbeibetb Se
jtprelfe og Stnorbning, og berfor bpber 3/ og fenber f>aub
ffen til Segn berpaa, at bon aarlc imorgen før Soient Op
bet Slrbeibe, fom
gang ffal ribe ben til ïræüene og bejtpre
a ft unber mig.
©aajnart
jeg bor bragt
bor
b
jeg forben
bom bette eberb Sub, oil jeg ribe ben til Srailene, og fige
bem, at bon oil tomme ber tiblig imorgen, og berboé, at bet
er eberb Sillie, at be ffulle bræitbe bom paa et Saal, b®ob
©fiffelfe bon enb oeb finïrolbboin bor paataget fig." Sette
14

210
Saab famtfyfte Äongen i.
OSefteren brager ba affteb og
bringer Sigfuê panbft'en, og lebjager t>en meb be fornæønte
Drb, ffaffer fig ftraj £efte, og riber fyen i ©fonen og bfyber
îrcetlene at brocnbe ben banff'e 33pgmeftcr om Sporgenen
bergaa, fyoab ©fiffelfe fyan enb fyaobe. Sten tBigfuø min
bebeê Äong ©oenbê forftc üî a a b, font gaêfebe gaa bette
famme ©enbebub : at fyan iffe ffulbe troe en lao, robfïægget

Sîanb; tfyi Sîefteren foarebe bertil, ba fyan baabe oar lao
$>erooer bien fyan nu faa meget beffymret,
og robfïœgget.
ai fyan üaagebe fyele Satten, tfyi fyan fyaobe faft bejtemt ai
oiüe følge Dtaabet, men gaa ben anbeti Sibe ffynte« bet fyam
farligt iffe at ablgbe Äongen« Sefaling, men bet oalgte
fyan bog, at fyan ftraj Âloffen tre ont SSorgcnen reb frem
à b Seien, og ba ©olen ftob og, laa ber en jmuf
Canbêbfy
for fyam, og faafnart fyan fom inb i Sgcn ben lige Sei
igjennem ©aben, fyorte fyan, at ber gaa ben anben Âant ube
oeb ÜSuren ringebo« til SSesfe.
Sigfuø gif til Äagellet og
fteg af ftn #eft, gif inb, og faae fig om; fyan bleo baoaer,
at bet oar en gammel fypræft, fom baabe faae
meget flet og
oar fccrbeteé langfom, og berfor fgnte« bet
fyam, ba fyan
oilbe ffgnbe fig, at fyan albrig oilbe femme til rette îib, fyoiê
Su ntinbebe« fyan Äong
fyan tooebe ©ubétjeneften ub
©oenbê anbet Saab, at fyan bob fyam at fyere ‘JSeêfen ub,
men alligeoel funbe fyan iffe gioe
ftg $ib til at blioe ber;
fyan ffyrang og, fteg gaa fin f)eft og reb ftn Sei oibere;
men, ibet fyan agtebe at ribe
ligeub ab ben anben Äant af
Sfyen, ringebeê ber i et anbet Äagel ftraj oeb Sorten; fyan
fteg ba af heften igjen, og tconfte foin oar ïilfcclbet, at bet
ringebe fyer fammen til SSeêfené Segfynbelfe; fyan gif inb,
og fnaelebe, og ba ben

fyeUige Saboer oar ubbeclt, bejluttebe
for fin Ulobigfyeb imob Äong ©oenb
og at oppebie Selftgnelfen efter Sieøfcn, fyoor lang $ib ber
enb forløb; og fyan gjorbe faa.
©olen fom fyoit og gaa
Rummelen, tfyi bisfe Ogfyolb traf îiben ub. #an fteg ber»
efter gaa heften igjen og reb [tauft til, og ftonbfebe iffe,
forenb fyan fom til bet beftemte ©teb.

Sigfué

at

gjore fglbeft

Su ffal fortcclleê, fyoab ben engelfïe SScffer foretog ftg.
#an oaagebe enîib formebelft ben ©læbe, at Sigfu« ffulbe
bræbcê ont Sîorgenen tiblig ben folgenbe 3>ag, og betfor
reb fyan, faafnart bet grgebe ab
îtag, tfyi Stesfer ogfyolbt
fyam ingenftebø ; fyan reb inb i ©fooen for at funne gioe
Äongen noiagtig Unberrctuing ont, fyoorlebeê bet oar gaact;

211

faafnart bun fom tit Stebet, omtingebe ïrcrtlene bum,
greb bum og traf bum tneb ©rufombeb ben paa Saalet,
jom be forub £>at>be bragt ftccrft i Sue. <£>an ff'rcg og jpurgte,
bi'orfot be »ifbe brcrbe boni, og tilfoiebe: „3etj cr jo en
engclff Sianb og kongens Sen." „Jroer bu, forbonite
men,

ïrotbmanb!" foarebe be, „at »i iffe fjenbe bin Dnbffab, at
bu fan paatage big, t>v>ab Sfiffelfe bu »il, fom ben engelffe
2)e
fDïanb fagbe oé inat, og berfor ffal 3Iben fortære big."
ber
brambte
ba
inb
Saalet,
bun
fajtebe ^am
paa
ftraj
og
op tit Äul, bet onbe og foigefutbe Sienneffe, fom graoebe
for anbre ben ©rau, f>uori ban efter ®ubø retfærbige ®om
fet» falbt. tDten, ibet ïrcrtlene flob omfring 3lben, og talte
meb

b^eranbre

om,

^Dorlebeê

bette

Umennejïe foer

ub

af

Serben, reb Sigfuê ben tit bem, og fpurgte, t)»orfor be iffe
beflitte noget. ®e fagbe, at be b«»be ubfort ben meeft for»
nobne Siorgengjetning »eb at brcrbe Jrolbmanben, fom for»
rige £øfl »ar fommen fra 3)anmarf. Sigfuø ta» ba, og

ber »ar barn beftemt, og bnorlebeé Sagen t)a»be
faae ba, at Sieøfen ^aube frelft barn fra
ban
ftg;
Døben, men at ben bu»be faaet Straffen, fom fortjente ben.
3nberligen taffebe nu Sigfuø b°® Ö9 fet» ©ub for fin
greife, forefatte trællene Srbeibe, og reb berpaa t)jem tit fit
Senf. Da nu Äongen om Dagen fom fæboantig fom for
at fee til Srbeibet, ftob Sigfuø paa fin Slubø, men tfilabjen
»ar tom »eb ben anben (Snbe.
Äongen unbrebe jig meget
berooer, og ta», tbi bet »ar fatbet ganffe auberlebeø ub, enb
ban baube ternft. Sigfuø tog ba Orbet, og fagbe: „@ub
fjenber bebre enb 3- Äonge! bbab ret og retferrbigt »ar, tt)i
3 ble» meb gatffbeb bebragen tit at fa-lbe en uretferrbig
Dom o»er en Uffplbig; berfor teb bet flette Sienneffe for fin
Dnbffab. Saa meget mere maa jeg ffjenfom erfjenbeÄong
Sbenbø Siilbbeb, og uligere monne 3 Äonger beftnbeb, fom
3 pro»eø mere." Dermeb enbteø bereø Samtale, tfyi Äon»
gen gif bort, forbi ban faae, at ban ^a»bc banbtet uretferr»
biat. Sien fort efter fom ban igjen tit Sigfuø og talte meb
Stibbeb tit bum, og fagbe, at b«n »ilbe gjere t>am fplbejt,
rerenb be ffitteø, for bet Onbe, b«n »tb flette Sienneffcrø
Sagoaffetfe og Sieeneb bu»be tabet jig forlebe tit at »ilte
tilfoie bum; og Äottgen bab nu Sigfuø, at ban ffutbe neb»
brpbe tit ®ruub»otben b^e ben Deel af Spgningeu, jom
ben engelffe Si efter bu»be opfort, og tabe bete Spgningen
bli»e efter een gorm.
Sigfuø gjorbe nu jaa, og jpalten

faae, tjuab
»enbt

li

i

212
bar

focvbtg, ferenb ©fite feilebe tort fra Gngtanb om ©om
Äongen gjorbe ba et flovt ®ilbe til fee for Sigfuê,
fallen oar fœrbig. ©nglænberne rofte meget 9lrbcibet,

meren.

ba

fom

bot

gen
gaü

©igfus

fortjente,
to

©fterat

bette ©übe oat

©fibe, labebe meb

forbi, gao Äon

gobe ©arer,

og beêuben

î>an bam gob ©erommelfe. ©igfuê berebte ftg nu tit
Steifen tit ©orge. -pan baobe ©fonnerten, fom Äong ©Oenb
baobe gioet bain, og beêuben et anbet (tort ©fib, [om ban
fjebte i ©nglanb. ©egge biêfe labebe ban meb be ©arer,
fom t)an baobe tittjobt ftg for ben banffe Âongeê ©aoe.
35iêfe fire ©fibe ubftrebe b an beunbringêoærbig oeb fut
Âunfifœrbigbeb ; ban fïaffebe ftg til bem forgabte ©impler
og ftribebe ©cit af forffjetlige garoet.
®crpaa fiptebe ban bort fra ©ngtanb og ftf gob ©or;
ban foin en ©ften unber©orge ligeoebfe Dbelêlanb i ©igcn.
•pan lagbe ©fibene i et ©fjtil, fteg i en ©aab meb nogle
©iænb, og roebe fagte oft til ben ©aarb, fra boilfen ban
forbum oar bragen bort. .pan gif ene i 2anb oft til ©aar
ben; ban bleo ba ilbe tilmobe, faa at en boftig ©rebe ftraj
fom ooer barn; tbi ©aarben oar paa mange ©teber iftanbfat
og nplig tjæret, booraf ban troebe at funne (tutte, at bané
Äone baobe faaet ftg en np ©tanb. .pan gif ba op i per
bergerne, fom ban fjenbte, og fom inb i bet ©ærelfe, fer
ben foromtalte ©eng meb ©fobber for ftob.
3 benne laa
ber en fmuf ung ©lanb, og ban tpfteé ba nu, at bet lufte
jig, at ban baobe formobet ret, og faa opbragt bleo ban i
fit ©inb, at l)an oilbe jtraj baoe ffilt benne ©ianb oeb Sivet ;
men efter ©ubs ïiljïiffelfe
ibufotn ban Äong ©ocnbé trebie
SRaab, at bet Oar forbubt bam at bræbe nogen faa buvtig,
fom ban baobe Spft til. pan gif nu bort fra ©engen, faa
langt fom ban funbe, berinbe i ©ærelfet, og agtebe'at ftaae
ber, ntebené b ft n tæfte fit gaberOor; men bet gif iffe faa,
tbi ©reben baobe fort barn nærmere til ©engen, ba bet oat
ube. pan gif anben ©ang tilbage, og tænfte oeb ftg felo,
at, bt'ov nær bet enb gif barn, ffulbe ban paajïjonne fit Cioé
grelje i ©nglanb og opfplbe Dtaabet; bet gif bam nu fom for.
pan gif bort ben trebie ©ang, og ba ©onnen oar ube, oar
ban fommen til ©engen meb blottet ©oærb, greb i -paaret

paa ben unge ©tanb og agtebe at rpffe pooebet frem ooer
©engeftoffen. ©ten i bet famme fom bane Äone til, og
mærfebe ba ftraj, b»o ber oar,
og raabte: „©or ©cn, min

pafott!" -pan faftebe ©oærbet og bab ©ub beffjertne ftg.

213
Oer t)tev>

nu

et faa

gla'beligt 2Jiøbe,

at bet iffe

ev

tet at

Cegemc oøer
fpurgte t)in
gaaet bem begge faa

paa Sjæl og
forunbt bein. Oe

beffrioe, tt)i be glæbebeé baabe
ben Spffe, fom ©ub
anben gjenftbig om,

baøbe
bøorlebeé bet oar
Ipffelig. i>un fagbe, at f)ané grænber og ©enner t)aobe
pbet benbe faa megen $jælp, at bun buube b>eift tilftvcctt'eligt
af alt, fiben bun brog bovt, baabe til gobe og ©aarbenë
gjtanbfccttelfe. £an fagbe, at bun, naar bet bleo SDlorgen,
ffulbe faae ^anc £erligbeb at fee. #an git berpaa bort og
til fine Sfibe, og lob alt lægge tilrette. Og om borgenen,
ba Solen tobnebe gjelbene, førte en milb Suftning barn til
Canbet. #anø Seilabé tog jig faa ffjont ub, at alle brog
til for at betragte ben, og mange troebe, at bet oar en
ftonge, ber feilebe. $an feilebe faalebeø til ßanb, lob Sei»
lene falbe, faftcbe Sinter og lagbe ©rpgger op paa Sanb.
Oa tfenbte golfene bum, at bet oar #afon, fom oar tom
beronr
men, og ber bleo nu en ftor ©læbe i bele ©pgben
anrettet et fofteligt ©ilbe.
ber
bleo
famme
Oag
tring, og
$an fortalte nu om fine 6ænbelfer, og tattebe fine grænber
gortællingen om benne
og Senner for al bereê îroffab.
SRanb flutter meb, at bun alle fine Ceoebage oebliget>olbt ftn
Slufeelfe; tbi faaban 2pffe og ftlogfïab buube bun faaetboé
ben banjfe flonge tilligemeb ben ubmærfebe Hunftfærbigbeb,
at bunë ©obë albrig funbe gaae til ©runbe, men berimob
tilbagetjobte bun alle be gorber, fom ban forben baobe tilfat
Oeb ©bfelbeb og flet ©eftprelfe, og bun leoebe ftben i Doer
flobigbeb. ©g oi buoe nu iffe mere at fortælle om bum.
£er enber benne Saga om $afon ben Siorffe.
4.

|jtoaté

og

«fjelgeå Ungbom.

©robre, buer ftonge i fît

ölige.
frebfommelig, grobe ftribig og trobftg.
en Oat
|>alfbau boobe to Sønner, #roar og $elge, famt
ter, Signe, grobe ooerfalbt engang fin ©rober oeb IRattetib
Oren
og bræbte bum. £>elgeé og $roarø gofterfaber bragte

($)alfban

<£>alfban

og

oar

grobe

Oare

blib og

liben 2>, buor tun ©ubben ilifil boebe.
ftg
flong grobe unberlagbe fig bolo Oantnarf og gforbe
Sæbar garl, ber oar gift meb Signe, ffatffplbig. Dtu lob
men, ba man iffe funbe finbe
lebe efter

gene frelfte ub til

en

ftongefønnevne;
grobe
bem, raabebe îrolbmœnbene bum

at

føge

paa

©ifîlê ©.)

214
/raie p

a a

Difils

©.

Hong grobe ftaaer i Seireaaarb,
pan gaø fin SBrober Uliøéjaar,
Oet »ar ft or $nf og Smerte:
Ung palfban ligger frum
EDîeb Staalet i fit fjerte.

paa

Sfjotb

,,'Jîu er jeg Orot i Oanmarfs Sanb!
Og ben, fom fnart mig bringe fan
Oe unge SBroberfenner"
Sieb üiingen af t>iin reben ®ulb
Oen ftæmpe jeg belønner!"
T>er

fogeê Oag,

ber føgeé Sat,
paa Sø, i Sfoø og ftrat,
üJîan fan bem iffe finbe.
Oe ftbber i bet Jorbebuué,
3 Slulben bpbefi inbe.

3 Siarf,

Oanfonning (aber 33ub ubgaae
îil peren t>ift, i ppttenê SBraa,
Som fragt for Stormen luner,
pun grunber paa bet tjtoibe Sanb,
Og [friøer fine SRuner:

„pøié Sroberfønnerne ffal bøe,
Ou føge maa paa Sifils O
Sieb glib og ufortreben.

■[»an »ar Hong ^»alfbavtê gobe Sianb,
pan føor fam Sro i Oøben."

Oanfonning

pan feiler

gaaer fra Peirelunb,

ub

en

Siorgenftunb

gra g^tcfjoïbcnê ftøfter.
paøfruen føømmer øeb fané S fif
Sleb fine føibe Srøfter.
Oen gamle Siftl ftaaer paa Soft,
®ïeb breben .pat, i friben ftoft,
Sieb paanben oøer Srønet;

pan biirer ftonaefneffen øaer,

Og gffer

oøer

©fnet.

215

„Su iter, fÇitte! fom en Sinb
3 Sufîen inb, i ©fooen inb.
ebcr baffe!

gab

3eg fîuer f)ift meb fpanbte
Den begbefirøgne ©neffe.

©eil

Den lober fom en Drage
Web fyoie Singer paa fin

fipg,
Spg,
fixa ©jolunbë "bpbe fÇjorbcr.
Den terjier efter Äongeblob,
Den bringer eberê Sîorber."
river gram og oreb
®n fmeffer ©reen fra fßifen neb:
„O funbe jeg fyam flanbfe!
D oar jeg Sîanb, fom jeg er ©ut,
Dg oar min Âjap en Saribfe!"

llng £elge

garnie Sifil

Da

,,3lt

bu

Sonbe leer:

eft £alfbané ©en jeg jeer;

Du oilft ei lange blunbe!
©nart oojer op ben liben Ulo,
Steb fyoaêfe ïanb i Sîunbe.

3 fïal ei bennejinbe bøe !
Dg naar jeg raaber £op og $o
3 fjenbe mine_$unbe;
©aa iler til bet 3»rbet)uus!
3 fyer fotraabeé funbe."

—

—

Äong $rob« ftiger ub paa ©tranb;
Da lagger jig om Dens Otanb
©n folb og fugtig Saage.
$or blomftrenbe ©fjolbungeblob
De gobe 5llfer oaage.
De muntre Drenge lege bift
3 ©fooen meb ben Slomfierfoifi;
De oil bem iffe ff jule.
ffltilbt oifter Sîorgenluftenê 3ßuft:

3

bereê ßoffer

gule.

Sifil Sonbe nu!
„Dg tyer
3cg mener, bu eft falff i £u,
bu

É

216
2It

piltene

bu

gjemmer?"

—

raabte 93iftl
„£ei"
,,-fjop og
(-fjan fjerte bercé Stemmer!)
—

—

Ta fmutte begge Trenge bort,
8ig Sfoøené fongelige #jort
gor $ilen, fom ml bobe.
—

„Ter lommer oel engang ben $ib,

2lt

oi

fan

garen

mobe!"

„|>oab raaber bu bo« #0 og $ep;
Saa Steilen fletter jeg bin Ärop!
Siljt bu bem garen ba'mpe?"
T'a foareb’ Sifl bjcrrot og ftolt,
2f)i 95iftl oar en Äcempe :
—

„-fjerr Äonning! Øen er ei for;
foge, fjoié bu mig ei troer,
Sag Tpëfer, ïrccer og Stubbe.
Sten tyer bog nu et Sllooréorb
5lf en behaget ®ubbe:
2ab

Tin Srøber lumffelig bu flog;
Sten
tjoié bu og ljan$ Sønner øog
Seb Øbin i Salf alle,
Tu miftebe to gjenbcr fmaa,
Dille!"
Øg fifft til gjeitber
—

—

Äong ff robe fmiler fiolt meb Spot:
„Titt følograae Tinbing flccber gobt,
3eg oil big Sioet ffjccnfe.
Tu oeebft, at Søm og gamle golf
Äan fige, boab be tarnte."
„Øg

fan

jeg fige, foab jeg oil,
Äonning, for opmærffom til:
3eg foœr oeb fmlfbané gane!
£er fpnger big bin Soanefang
Ten føloerboibe Soane!"
Sei

Te Senbebub for Äongen ftaae;
„Si monne runbt om Øen gaae,
Sten fanbt fun Olaon og f>cire!"
Ta fteg Äong gmbe paa fit Sfib
Øg brog igjen til Ceire.

—

217
Jpronr

os

ipflflt

i

Jløriljufct.

£roar.
îpê! porte bu bem trccbe
(ftaa ©rcrêfetê ïoroe?
poié grobe ©øren ftuber,
(Bort SBlob maa flpbe.

inlge.
SDfit tibet øoctrb, min ©fimring,
©fat tappert ftribe.
(Bor SBanemanb ffat btobe,

gør petge blegner.
proar.
2tf, faaeft bu, ïïîobcr îjctre,
©e ©onnerø floibe,
3 ©raoené ©femme blanbte
©ig ©raab meb 2l[fen!

£etge.
ïœnf, ba ben tappre gaber
galbt uben ïaarer,
Og reb tit ObinP (Hige
tpaa roben ©leipner.

p r o a r.
per ftbbe »i faa ftifle,
So Äongefonner,
Beb libet 23orb,

poor Sampen

3 puten Ipfer.

^«Ige©en $ib oil ogfaa timeé,
©a oi ffal tjelbe
©e poatte ftongefate
2Reb [pien ©ilfe!

ptoat.
©a ffal oi enigt
©et (totte Otige;

jipte

Og ei, fom grobe, feibe
(Dtob egne gramber.

218

pelge.
geg jetlev

bore

©neffer

Sna ©»enë So»er,

Dg jamber Danmarfô pœber
Sna alle pa»e.
p r o a r.

geg ftteije

»il meb Âronen
Seb Seirefilber,

>

Dg tjolbe Dîet i SRiget
Dg reife ©taben.
pelge.
Su garen er forjüunben.
Dg borte grobe!
geg t>orte Sifil l'omet
Sîeb paan at blctfe.
ptoar.
aabner
•pan
Sugen. Spfet
gra Cuften blaaner.
Su

©rœëfet oé og ©renen
gra ©raoen »infer!
(proar »ar bengang toi», pelge ti 9lar, men pelge
fîorft og manbeligft. De falbte ftg pantur og praire, og
gif meb pœtter o»er po»eberne, for at man iffe fïulbe
fjenbe bem. ©aalebeê fom be til @ce»ar. ©œ»ar gart
jagbe: „Sibet troer jeg »ift g bue til, bog »il jeg iffe
mrêunbe fer Staben for en ïib."
De »are l)oê Ijam i
tve 2lar, og mange fpottebe bem for bereê
SlumfSebê og
flette Âkeberë ©fylb.)
—

Sœuar ,3arl ng /ru Signe lit.

gart ©cc»ar ftbber yaa ©jcrllanb
pan »ar faa gae» en pelt.
Steb fine ©neffer Ifait befoer
Det ftor’ og lille Seit.
De maatte »el t>am ffatte
Sun ©fibeté »aabe Sei;
De fïyebe yam, fom ©ilben

Den

frygtelige pai.

fït>er

;

©anê ©lot ftob t)ijt paa Saften,
Der »ar ban$ îibSforbri».
Den bebfte ©fat i Sorgen »av

Ung ©ignelil,

banô Si».

Sten ©roê og ©elgeê ©offer
©irœb tibt, naar @œ»ar fo» :
„Stin gaber er ubæ»net bræbt,
De Srobre Dobenê 9îo»!"
Den gamle Sifil Sonbe
gremfalber ©elg’ og ©ro:
„©er er ei greb for eber meer,
3 unge Äonger to!
©il @æ»ar 3 aif t 3 brage,
©an er en mægtig Staag,
©an bebre jer optugte fan,

©nb Sonben i fin

s

àrog."

©n Slften fibber ung ©igné
Sîeb forrigfulbe ©inb,
gorgjæ»es flapper ©œ»ar 3art
Den runbe Sofenfinb.

Da banfer bet paa Deren brat,
Dg toenbe ©utter fmaa
3nb i ©uêmorfet trœbe
Sîeb lohne Âofter paa.

„©»em

er

3-' Stenge?"

„•©»ab fan 3 uogte?"

„©piber
„gaar!

—

—

ogjaa Ul»en brœbe
Gn'g»er af oê forftaaer."

Sten

—

„Stan fan ei eber® Safpn fec
got ©ætter og for ©finb!"
„Si er’ Äuifcierbrenge,

—

Si bære ©ob paa Âinb."

„©aaer
Der
Der

Dg

er

neb ba til mit
et gaarebuuê;

Sorgeleb,

ffal 3 æbc ©forten,
briffe Sanb af Âruuê."

220

„©aar îjenefîen

er

liben,

©r iffe ßonnen flor;
®ib oê libt Suul til ©rebet,
®u ceble 3arl i 9iorb!"

„®n Äjenbe Suul til ©rebet
3)et faaer 3, om 3 maae!
©aaer nu til $aareftien neb,
21t buile 3er paa Straa."
f rerar og Jptlge

oc»

/aareftitn.

£roar.

#elge, (eg gretber, bu (potter og teer,
Signe, min Softer, jeg bagligen (eer,
îer iffe talc, (or Signelil ftaae,
$?en fun (om fjprbe paa ©renningen gaae!
©ibfie bu, Signe, (om bar o$ (aa fjeer,
©ib(te bu, £roar og fjelge bar na?r,
3ffe (aa tibt meb en fbulmenbe ©arm
Sabft bu og fiotteb’ bit £obeb til 2lrm!
naar Seebär inbbpber til
ütiber til ©orgen ben pjelmebe ©ceft,
Stolt paa (in ©anger, (aa mægtig og
filerbt i fit fparniff, bor £ptte forbi;

Dfte,

©îebenê (om ïrorlle bi ffamfulbe (taae,
SDîeb bore fætter af ©ebefïinb paa,
9labne f>am ßebet, og luffe bet til,
#ore fun langtfra bet flingenbe Spil!

<£>e(ge!

ba

fri,

—

onffer jeg tibt mig til £>cel.

Relier bog bob, enb en pnfelig îrcel!
Relier i ©raben, enb lebenbe bob
4>aaneé, og trælle for ©anb og for ©rob.
£elge.
#roar, min ©rober! bu ffjeelber bin î)ragt?
Èlpfer (om Äbinben bu flitter og ©ragt?
Sfinbet er (tibt, af umageligt ©îaal?
©el big! bet bœnner til Äobber og Staal!

tf

221
proar, bu »vager oellpfHg bin iïïïab?
©nfîer, font ©onben, bet fpœffebe §ab?
©lamme big maatte bu; gier mig ei reb !
knoglerne fiprfeé af ©anb og af ©reb.

fiai oi fjeone paa fyrobe bor Spot.
opbraget en ©fjoibunge gobt.
drengene oogte fpagfærbige fyaar;
©rotten at aoe be Äcomper forftaaer.

©navt
Øfoben

©croar maa preoeé. 6nb fan »i et Slav
©rabe barn Uloen og oogte fyané $aar.
©enerne barbes, og ©oten gjer bruun,
©nart ev oor page bebæffei meb ©uun.

©ignelil

trioeè

uagtet fin ©org,

en ©ïanb og en ©ovg;
©et tor jeg focerge : naar intet f)un oeeb
@i bun forraabev oor pemmcligbeb!

par poab f)un enff'er:

—

bob fyrobe ©ceoar tit ©æft;
miétocnft
for, at ban gjemte ©oenbenc.
barn
at reife meb; ©igne fulgte jarlen paa benne

Äongen ^aebc
©e titbeb fig
fyocrb. tårnur
fif en utæmmet $ole at vibe, fatte fig bagtcenbé og fiittebe
fig toéfet an. prane fatte fig rigtigt paa fin. 5ßaa ©eien
falbt jætten af pooebet paa barn. ©igne fjcnbte batn og
grccb. ©a Sceoar fpurgte, bborfor bun grab, foarebe bun:
„Øiu bar ©fjotbungftammen fun fmaa Äoifie. SUîine ©ve
(Sngang

bre ribe paa ©abletne, fom ©œoarê Sralte."
jarlen raabebe bem at tage fig ioare. 3)a be fom i
patten cg lob ber oitbt omfring, boiffebe ©igne tit bem,
at be ffulbe gaae, for ei at oorbe opbagebe.)
j) u l c fl i U c t.

Äong fyrobe ftbber i (Pplbenfjot,
pan lob inbbcere ben ïrptleftol.
©en‘gamle pej, i ©fonen oar,

Sil 3ulegilbet paa ©aar man bar.
©er atbrig feirebes minbfte $efi,
poor ei Stirune oar Âongenè (Sacft.

fotograat paar,
benbe lige tit färben naaer.
Äong grobe briffer meb jarler i Diing,
pan lob ©ulbbornene gaae omfring.

Srotbfonen ftbber meb
©om

222

„Og ftig

08 nu, bu Soinbe

i>oab Sfjebne

monne

bu

faa graa,

felten fpaae?"

Sïlrune briffer af forten £ørn,
Oeri f)un blanber et üßbberforn.
Oa rpfter pun ftcerft foaa pøert et Sent,
21f tpanben foebe Oraaberne frem.

$un gifler og fiunner faa bleg og f)øib,

3)a

gâter <£>anen

»eb SDÎibnatëtib.

„Dg bor, #err Songe, jeg figer forfanb

:

Oet Smaa bet Store oel fcctbe fan!
3 eg fab igaar paa min (Sgerob,
Oa fteg en røbtjaaret Sfianb af S^»
Stteb Stang i fin £aanb, meb et fegront
Og Sinben fyoib, fom en fatfet 2>a?g.

Sfceg,

£an tog mig ub faaa fDîarfen. 3 e g faae,
6 n jiprtet £>eft fom et 2tabfel laa !
(Si SBtob fra ©angerenë 3nb»olb ftob,
Oen fanbt for $luerneê Sraab fin Oøb.
|>an fang: $ibt »ætter 2 uen et Sccé,
ïibt fîranber Sfibet paa minbfîe fTîocê !
Oen 3ib, bu fælbte Song -fjalfban, Otot!
Oa bræbte bu iffe bin gjenbe gobt.
£oo Ufrub tuger, min |>erre gob,
OJiaa luge bet op meb Oreol og fftob ;
$oié ei, ba breber fra ©jerbets fftanb

Sig fnart

ben

faftige ßooctanb,

Og oojer faa oitbt meb fin ffarpe Saft,
Og btomfîrer gplbent i førfte Sraft,
Og truer big meb fine Ouun, faa runb;
3pi jager bem bort bin btccfenbe tDîunb,
tßetpber bet, Sonning, at bu ffat bøe.
Oet foocrger 51lrune
oeb -jpop og oeb $ø."
—

—

Song jvtobe grunber faa mørf i Sinb,
Oa nærmer ftg Signe meb Oîofenfinb,
Og feer paa Soinben faa bønlig blib,
Og ftrpger en tRing af ftn Singer poib.
Oen gtiber neb i 2ilruneë Sfjob,
Og glimter meb en Sarfunfet faa røb.

223
©aafnart Stlrune Harfunflen feer,
bun anbertebeê tit ©inbé ft g teer,
Og figer : „grobe, min Honning, af,
b»ab oit 3 agte paa Hjaerlingefnaf?
3 fiole paa eberé ©laoinb trpgi,
Og cengjtes ei af Siibbingefrpgt."

bluéfer grobe meb ffummett fDiob:
„b^i', bine ßcmmer ffal foebe S3lob.
S3aa iftinebcenfen feg ftrcrffer big,
3eg feer bet oet, bu forraaber fun mig."
„SJtei," raabte -^ejen, „berr Honning, o!
goroar big! oogt big for ^clg’ og for ^ro!"
Oa

—

„SSble ben Honning, per,
„b«or er be?"
3 îrœüefloffen oeb ©fjccnfen ber!
Oe rebe i>erf>ib paa bet unge gel,
Oe fom at ffjænfe bit ©raoerol."
„ba, griber' bem! griber bem!" Hongen ffreg.
—

—

Oa bleo liben

©igne

Hinben faa

bleg.

fFien ub af Oeren fom t)oit tit fpeft
Oe flei, fom Sooetanbé Ouun for SMccft.
Oe lebe til ©fooen, poor tpffeft ben oar.
ïo ©paber paa ©fulbrcne meb be bar;
Oem reoe be îrcrllene tips af £>aanb.
boer foang fin ©pabe fom lette ïiaanb.

„Horn," raabte beige, „fom, •bro, fotn tyer!
at graoe oeb bette Hjær.
ber giemte oor gaber fin Hrorte reb,
gorbi pan frpgtcb’ ben lumffe Oeb.
Oë par pan fagt, poor Hronerne laae,
Hun bu og jeg fan bem atter faae."
Horn, pjælp

Oa grooe be Orenge meb megen
Sllt i ben ftjernebe OSÏibnatëtib.

gtib

Ung -beige finber ben fterfte Sting,
ban gjer af ©læbe faa poit et Spring.
Ung broar finber ben Hrone flår,
©om Oronning ©igrib, panë SJÎober, bar.
„Horn

Og

nu,

tab oé

min 23rober, og

heftige

ben

ocer

ei

Hongeftecn."

feen,

224
2il gamle $f)ing be Sßilte ^engaae,
Der jætte be begge dronerne paa.
3 ©ebeftinbé Äofter. meb guibgule #aar,
Îfrîeb droner af ®ulb be IÇilte ftaaer.

honning grobe brager

ab ©totten frem

ba fluer man bem:
CPaa Äongejtenen, og Slrm i 2trm,
goragte be [Uiorberens oilbe -garni.
Oe gafler lue meb roben ®lanbé,
Og fünfte paa Å'ongerncé gplbne ftranbé.

SDieb brænbenbe SBlué,

—

Og göltet fjenber bag SBog og bag Ojørn
De droner paa ©fjolbungené ægte 33orn.
Oe fjenbe gaberené, 'Dîobetené Oræf,
Og oenbe ftg mob ben SFforber faa fræf.
O a flugter grobe til [fumle ©lot;
ÜTÎcn 4>elge faareê meb egtro til Orot.
5.

Dm Dan og

om

øfjolb.

San og Slngul, -gumbleé ©onner, næones i Spibfen
for DanmarfS -poobinger; tf)i ffjenbt be meb golfers Sam«
tpffe raabebe for Oîiget, foié Stiftere be o are, falbteé be
bog iffe Äonger, forbi bet S3ætbigl)ebénaon ettbnu iffe oar
fommet i 23rug. Slngul opt'albte bet Sanbjtab, lian fiprebe,
efter ftg, faa bet Webber Singeln ben Oag ibag, og ba fans
(Sfterfommere oare gaaebe ober og t>at>be inbtaget Sritan
nien, fotanbrebe be ogfaa benne £>eé Dlaon efter bercé
gamle gæbrenelanb og falbte ben (Snglanb. gra Oan
berimob neblebe, efter be Samles 33cretning, oore Äongct
bercé -gerfomft. -gané- guftru l)cb ®rptf)e, og ^ané Son«
ner Rumble og Sotf)er.
Sjter Dans Oob bleo Rumble faaret til Äonge, faa
be, ber feifebe l)am, fiob paa Stene, fom [aae nebgraoebe i
3orben, og faa fajle fom be Stene laa, faa uroffetig ffulbe
Songeoalget oære. ïïîen ligemeget: -puinble blco bjetnfogt
meb Ärig og jtebt fra ïronen af fin egen Srober, tjoab
ban felo oel fanbt ftg i meb Oaalmobigbeb, men iffe faa
göltet; t£)i ba be Oanfte i 8ot£>er fanbt en îpran, ber ligefaa
libt gforbe ftg nogen Setænfning oeb at ff'idc be gæoefte
tOîænb oeb Sioet, fom oeb ©obS og (Sie, faa gforbe be

225

Dprør og flog barn ibjel, faa t>an fanf fem ban fieg, og
fif Con fem forffçlbt.
©fjolb oar Cotf>evé ©øn og fulgte f)am ftaa Sronen,
befkebte til golfeté ®aon og t)Oev SJÎanbê ®(ccbe.
t)an
fom
•fioab Dnbt bet oar oeb bané gaber, unbgif ban omt^gge»
lig, men jtn Sebftefabers $)tyber ftroebte ban meb al gUb
at efterligne, og alt i bané Ungbom inbtraf ber en Se
gioen|eb, ber ligefom fpaaebe om, t)oab OKanb-ban meb

®et t>ccnbte fig nemlig engang, ba bané
Dpbragere tjaobe gioet f)am 800 at tage meb ban Sagt og
fee til, t)Oorban bet gif, at en ubb« Sjørn fom f>am imobe;
men ban fif DJÎagt meb ben, i^ooroel f>an oar oaabenloé,
tbi f)an banbt ben meb fit Q3cette og fyolbt ben faft, at
bano ©talbbrøbre funbe flaae ben ibjel.
©lanbt be Hccmber, ban flog, næoneé ifær 9ltle og
©fate. ©fate oar 2Hlemannerneé fpøobing, og ba ban og
©fjolb begge beilebe til ben heilige 211 o i Ib e, ubforbrebe ban
©fjolb for bem ben IDÎaabe at jceone Srortten. Soefaraben
gif ba for fig i begge 5trigêt)cereê IÇaafbn, og ©fate maatte
bibe i ©raeéjct, men ©fjolb oanbt meb Iftigené $aanb Doer
berrebømtnet ooer Slllemannerne, fom nu maatte [fatte til
®anmarf. ®og, bet oar iffe i Hrig alene, ban gjorbe fig
berømt; tbi bierne afffaffebe t)an flette 8 ooe og gao gobe
iftebet; b»ab Der funbe tjene til golfeté ®aon, forfømte ban
albrig, men anbre Hunger ftræbte ban at ooergaae i ©ob
gjørenbeb og ©aomilbbeb, faaoelfom i SRanbbom, faa ban
betalte fine Unberfaatteré ®joelb af fin egen Somme, og før
gebe font en gaber for be ©bge og ©orrigfulbe, ligefom
ban ba ogfaa jHeiebe at fige, at bet iffe oar for bané egen,
men for golfeté ©ftylb, ban oar bleoen Honge.
3ff e oof
meb ©olben, ban gao fine Hæmmer, men alt 33^tte, ber
gjorbeé, arftob ban bem; tbi bet oar bané SD'iunbbelb, at
SBbttet er Hcemfserneé, men Sdren $oobingené. ©aaban
oar ©fjolb, og bané 9taon er iffe glemt, for £>anmarfé
Honger falbteé efter barn ©fjolbunger.
$)et er omtrent ben 800 ©ajo lægger paa Hong ©fjolb;
men ban er iffe ene om at berømme barn, tbi ogfaa gélccn
berne og 5Xngelfajerne nceone barn meb ÎÊre. gélænberne
gjøre barn tii Dbiné ©on, men Stngelfajerneé ©fjalbe og
©agamcenb omtale barn fom en @øn af ©fef, 9toaé fjerbe
©on, btteni be fige bleo føbt i 2lrfen, og fom en beftynberlig

Siben oilbe blioe.

’

,

15

226

©ubêgabe, ber fenbteê
nemlig font faa:

©anmarf i D'îeben.

®et

|ebber

£>et »ar engang, at ®anmarf »ar ftebt i Dlob;
tbi
nar bob, og ber »ar
ingen, ber funbe beftige îro»
î>a fom ber et ©fib mob Äfften, foruben
ÜJÎcmbffab,
»eb Staffen laa ber en lille î)reng paa et
Dieg, om«

kongen
nen.
men

ginen af gplbne ©fatte og blanfe Saaben. «fjam falbte be
ifeanffe ©ffolb, tog imob f)am fom bereë ©fptäaanb, o?«
foftrebe bant i Âjœrligfjeb og fatte ^am paa ïronen. 3
-^ebebp f)olbt ban #uué, »ar linfalig f)femme og æret ube,
faa ©fat og Ribning bjemfogte bam fra bet fjerne; men,
ba ban tjaübe opgiuet fin Dlanb, ble»
ban, efter egen Se«
foling, ubfort paa ©fibet, ligefom ban »at fommen til
Sanbet, ©eilene tjeifebcé, og' ilongené Sig forteê o»er
Solgerne, ^»ort>en, »eeb ingen. feront er ber fanget:
®e ©obe

grccb,

og be Dnbe

lo;

£»or ingen bugner, ïurt îorne groe!
2)a fom en ©neffe for fulbe ©eil,

Dlteb Soneboneb og fjerte «©peil,
Sieb ©ulb og Saaben og ©tabé om Sorb,
Ulten tffe en ©jccl »eb DDtaff og Dior;
$log »ar ber Si», for en lille î)reng
Sllene taa i ben ffore ©eng.
@t Dieg »ar bunbef meb Dlj og ©traa,
®et belieb’ drengen fît £o»eb paa;
Og b»»r b°n fo», baabe fpæb og fpag,
3ber naieb’ ober et Äongeflag!
^>»or bet i Sanbet ble» b»t »9 fpurgt,
$>et tpfteô alle et 3ertegn ftort;
®c b»ifïeb’: Sarnet er Dbinô ©on,
Sil ®rot oê fïiffet fra barn i Son!
®e fatte Dîeget ba paa fin Dlob,
£üor î)anneÂongen ban ellerê fîob.
©aa tog be ©tore ben Sille op,

Dg fjont bam fatte i Dljetop!
î)a npt man fpurgte meb Saabengnp,
Og b»tt bet gjalbeb’ i »ilben ©fp:
#il big, »or Äonning, bli» runb og bolb,
©aa ©fjalbe fjunge om ®anmarfé ©ffolb!
(®vuntt»ig)

227

Og faalebeê ttyber ©äugen

om

fyanê £ebenfart:

T'a, boiet af fDîebe,
®en gamle $ong Sfjolb
îil feilen t>iin ïobe
©if Herren i SBolb,
•&am 23enner ubbave,
2)îeb Ombeb i 33rbfl,

3 førgelig Sfare,

Jil SDannemarfê Äbft ;
J)e faa batn ubforte,
Som
IDîenê

—

felo t)<m befot,

Jungen bon

rørte

3ßaa Äonninge Stol
Og fibreb’ tillige,
DJceb ßempe, fit Ölige,
Saa mangen

gob 2)ag!

|>er toge be Äjcrffe
|>an§ Äonninge Snefte
2>ïeb

ubjïaaren Staon,

Som, uel gjort tilrette,
t'aa, flår til at lette,
i #aon;
t)en gæoe, ben gilbe,
35en tjenlige 3)rot,

$ortøiet

Som aarie og filbe
flun b«nfeb’ bao ©obt,
Q3eb SDlaften be fatte,
Omgjerbet meb Statte
3 ftinnenbe Ärebb.

3«, ei

oil

jeg bølge:

bleo fagt,
21t Sfib tom baa Sølge,
OOleb finere $ragt:
9lf Älccber til ©ilbe

OJlig albrig

3 £øielofté Sal,
Og Äaabcr, fom |>ilb'e
fWon ajle bna Sal,
2lf Obbe og @gge,

—

laå baa Snotte
3 ftinnenbe Ärebb.
©nb ber

15

228
©e ©fatte faa mange,
©e ffutbe nu ub

Saa Seifen t>in tange
Sieb tretten faa prub,

gor

bem at

.poormeb

opoeie,

man

omborb

Omringeb’ bané Seie,
2)a tit oé tsan foer
SSeb ©fatte i gelge,

Çaa 23aab ooer 23elge,
3 Sarnbomé Star !

©er alt, fom tilfeifet,
Saa gobt nu i Sag,

gor Äongen bleo t>eifet
©et beiligfte $lag.
Og boit bet fig tiæoeb’,
£oor $ooebet taa,
2Renê ©neffen ubfoæoeb’
S^aa 53olgerne blaae.
ißaa Ätinten

meb Äoibe
©e ©annemænb jtob,
©aae ©neffen bovtglibe
2Reb forrigfulbt QJiob,
Og boem ber i £ænbe

$if ©fatten tilfibfl,
9Jtaae alte
©let ingen

befjenbe
bar oibfi.
(®vunfct»ig)
6.

SBerntunb.

SBermunb fulgte fin $aber Sigtet paa Sronen. Soenge bc
flæbte ban ben i greb og So, og fun een ïing befçmrebe
barn, at l)an ingen SBorn baobe; men enbelig, fom alber
ftegen, fif ban en ©on, t)Oab f)an faa længe baobe onffct
ftg. ©onnen fif Saou af Uffe, men i f)anå Ofoæjt ^aobe
Råberen fun baarlig ©læbe af fyam; U)i oel oar bon fior
og ftævf fremfor nogen af fine 3tfonalbrenbe, men ogfaa
bob og borf! i boiefie ©rab:
albrig faae man et ©miil paa
bané Sæber, albrig borte man et Orb af bons fDîuub, og

229

boabfombelft

ber etlerë

gtceber

og muntrer

Sicnneffebjertet,

for barn, fom bet albrig oar til. gor nu om muligt at
oœffe ^am af benne Seé, gao Råberen ^am en Satter af
gtooin, ©tatbolber i ©leéoig, til 3ßgte, i ben Sanfe, ai
baabe funbe grooin felo og tillige £)anê bbgtige ©ennet
rar

-è’icclfp

i gremtiben.
Âette og 23 i g g e occre bam til gob
Ç(3aa benne Sib regjérebe ber i ©oetrig en Äonge, fom
ifeb Stbilê. |>an oar en ocrtbig Ârigêmanb og iunbe albrig
labe fine Uîaboet fibbe i greb, men, naar fyan iffe t)œrfet>e
paa fremmebe ßanbe, bleiebe t)an bog i bet minbfte tjoer Sag
at omgaaeè meb Saaben bjemme, for baabe oar ban bange,
f)an ellerè fïulbe fotnme ub af Süelfen, og beëuben tœnfte
ban, at benne baglige 4>errefœrb net ogfaa oilbe fpergeê
oibt og brebt og gjere fit til at ubbrebe fyanê Seremmelfe.
Senne Äong Sbilé feilebe blanbt anbet engang til ©leê»
oig, og ubceffebe ber gtooin tit ftanbenbe ©trib; grooin
oar
jtraj fœrbig; Rærene ntebteê, og mange falbt :paa
begge ©iber, men enbelig traf bet ftg faa, at begge $ 00
binger fiobte paa Ijinanben mibt i ©laget. SIbilê oar fiœr
fejt" og gtooin falbt for tymtê £aanb, t)Oorftaa ben banffe
men 2lbil3
£œr fom i Uorben og maatte tage
feilebe tilbage til ©oettig, og brbftebe ftg ber ganffe ooer»
orbentlig af ftn ©eieroinbing; tfji iffe nof meb bet, at
ban lob gtooiné galb afmale og 2lfbilbningen Ifcmge of)
mellem fine anbre ©eieréminber, men ^an gif enbogfaa og
rofie ftg af ben fjeltegjerning ^oer ben Sag ©ub lob ffabe.
3miblertib fanbt Sermunb bet iffe mere enb billigt at
opfeie grooiné ©onner tit gaberenê Scetbigbeb, ba benne
fjaobe of)offret fit Sio for Çccbrelanbet ; men, ba Slbilé fyexte
bet, oftog ^an bet fom en ftor gornaermelfe og angreb San»
marf paanty meb bele ©oevrigê fDîagt, for at maale ftg meb
Äongen felo og f)aa eengang gjore reent Sotb. ©aafnart
Äette fif iJîtfS berom, fenbte b«n firaj golfe, ben bbb^fte
af fine fieobinget, meb geibebub til Äong Sermunb, ber

flugten;

bengang opbolbt ftg f)aa 3ebinggaarb. golfe traf Äongen
oeb Sorbet og regtebe ftraj fit ijfôrenbe: ,,©obt Sçt, Äong
Sermunb, og fnar Obfblbelfe af alle oore ©nffer! 9lbil#
er fommen fra ©oerrig meb golf i glof, og frty er b°n
tilgaoné faa ber er ingen gare for, at ban ffal renbe fin
Si bebeoe ba ingen Uleiligbeb at
Sei uben at fiaaeê.
men ^ar oi Styft, faa
at
meb
oé
t)am
fege
gjere

langoeié,

et

Neonen for £aanben og ©etten for Seren."

Sen Sale

230

fpnteê Bermunb gobt

og bab nu Senbebubet fibbe tjoé
bertil fyaobe golf« ingen Stun
bcr, faa alt, fyoab Sermunb funbe gjore, oar at [abe
ftfcente
i fit ©ulbbæger til Ijam, men bab
tjam faa ogfaa, ba f)an
om,

og faae libt at leoe af;

men

fyaobe bruffet, meget oenlig at befjolbe Bægeret; „tf)i,"
fagbe f>an, „bet er bog altib nof faa nemt at bruge bet fom
■£>aanben!" og ben ©aoe tog golfe imob, men looebe faa
ogfaa, at for Äongen nogenftnbe ffulbe fee barn oenbe 9tpg
i Slaget, ffulbe l)an briffe
ligefaa meget af fit eget Blob,
fom ban ibag t)aobe bruffet af Äongenä Bæger.,
9ÎU fom ba be
Oanfle, og Slaget begpnbte, men
benne ©ang bleo bet 2lbilé
Sfjebne at mobe golfe i Sla
get, og benne puggebe faalebeé til, at Äongen bieo faaret
og maatte flugte til fine Sfibe, tjoorpen alle Soenfferne
fulgte bereê #erre. g Begpnbelfen fatte golfe efter bem,
men fnart funbe
fyan iffe mere, ba fyan baabe Oar faaret
og treet og ubafet af Äampen, og nu fatte t)an fig neb,
lob fit Blob løbe i fin
^feltn og braf bet fom en 23eber
focegelfe. Oet fif Bermunb at fee, og oibfte iffe, t)Oab
Dîoeê £)an oilbe Kogge paa fjané
iTOanbbaftigljeb; men alt
l)Pab golfe foarebe fyam, oar blot be Drb: „£oab Stort
man looer, fifal man
rorlig f>olbe !"
Oerom er ber funget:
Äong Bermunb fab oeb breben Borb
üJîeb 'Benner og meb Apelte,
Og ber fom Bub meb fnare Orb
Om fluj at fpænbe 23ccite,
Oa golfe ft ob for
Âoitgenê Borb

Og

mccleb’

rene

banffe Orb

Om

geibe og Bebrifter.
„Äong îlbilê ftanber i oort Sanb,"
(Saa brat ben -ôoobing taler)
„Og t)an f)ar golf iom Smulb og Sanb,
£>an puffer og ban praler;
Bien Orbet gaaer faa oibt om Sanb:
9îu par oi grooiné Banemanb,

Op, op, g Ungerfoenbe!"
Og fra boer ægte Ungerfoenb
Oet flinaer f)oit paa #ebc:
„3a, oel oar bet, pan fom igjen,
Bu ffal oi Uloen bebe:

t

231
@ib

3 fun (cel, o Äonning gob!
îf)i briffe »i ei UloenS Blob,
£>an eberé bog f!a( mifte."

Äong Bermunb ffucb’ Oieté 2pn
Og borte Sabens ïorben;
$or «Sagnet benne ©aitg gif øpn
3 Äongefyal i Borben.
Og fom bet brageb’ unber øfty,
øaa Ipneb’ lp ft bet ooer Bp,
Og bet Par 3rpb at ffue.
„£>il! fcet big, Äampe, neb paa Banf !"
(®aa flang nu Äongetalen)

„Og foceg big fibt Oeb Brob og øfjanf
Stil Banbringen paa Baien.
Stil Äampen Ipber #nifarê Orb:
Su oeebft bet ei oeb Saoreborb,
$oor Baboeren big bpbes."
„Bei, Staf for Bub! o Äonning bolb!
@i OBob (eg par paa <Sccbe,
Bu Äatnpegang meb Øearb og Sfjolb
@r al min 2pft og ©læbe ;
Sog ei jeg ürager Äampeffif,
Stpi rceffer mig en Sabffebrif,
Bit fom jeg ftaaer paa ©lobe!"

„Sen ffatfi bu faae,
Bermunb

bu Äampe pulb:"
glab bet melbte)
roben ©ulb

(Äong
„Og Bageret af
Set gjemme bu i Balte!
Og brug bet for ben pule fpaanb,
Baar (om forimccgte oil bin Banb
Bit i ben ftarfe Brpnbe!"

Set oar ben jpbffe #ooibsmanb,
£an ftob alt fom paa ©lebe,
<3aa tog pan Bageret paa Stanb,
Set Äar af ©ulbet robe,
3Ben, for pan braf, et Äampeorb
$an falbe lob for tâongenê Borb,

@om ei

er

at

forgjatte.

232

„Tet lot>cr jeg i Äamrpelag
2llt rneb min banffe îunge,
9Xt fet jeg fït>gte fïal ibag,
#oor t>t»a^fe ©oatbe fjunge,
3cg temme f!al af eget Slob
©n ©faal faa ftin, o Äonning
©om 3 mig t>er ifffanfer!"
■£>err golfe reb,
@n Seiler fyarbt

gob !

alt fom til Srub
mon

ftunbe,

Setmunb meb fin -£irb faa fmtb
ftom efter, fom be funbe;

Äong

Og fer jig ©oenffen faae omfring,
#an faae faa bolb en Campering
Om

Tannetfongené

Siarfe.

Te ©oanbe

gol, og Sile fang,
Og hjelmen falbt af ©ocbe,
Og ©taalet brafl, og Slobet ffarang,
Og £eben ben fif Sæbe,
Og 3^ e n flob, og 3tyben laa,
Som fer og ftben tibt man faae,

Omringet,

af Tebe.

men

Tot gif faa fort og bog faa feent,
2Ilt unber Ob og (Sgge,
2lt mangen ©»enfler glemte reent
T'en Sei fra Sal til ©neffe;
Og golfe fab paa ben faa mob,
Og brat af $jelm fît eget Slob
©om Siin af ftongené Sager.

3a golfe fab paa ftongeoei

2llt fom

en

-spelt tit ©fue,

got ftongeblif bet bulgteø ei,
•loi golfe fab f)aa Sue.
©ib

ingenftnbe

luffeé

maa,

ger fligt et Unberoarf bet faae,
©n Tannerfongeé Oie!
Sermunb fom og ftob og faae
til Orbe:
,,3llüorlig meent, fan jeg forftaac,
Sar ßeftet, fom bu
gjorbe."

ftong

Og tog faa Itybt

233
©et füareb’ Çolfe brat igjen:
„(Sr bet faa ntyt b«s ©annemænb
9lt t>olbc ©ro og 2o»e?"
(©runttstj)
7.

Äette og

SStggc.

©fter Slaget traf Seierberrente fom fceboanlig bereé fRuji
ninger af, fatte ftg rteb oeb binanbené Sibe og talebeé «eb,
om t)«ab ffeet üar." f>er tunbe Äette ba iffe noffom fotunbre
ftg o«er, f>«or bet bog «ar gaaet til, at 2Ibilé felo oar flub
ben leoetibe bort; „t^ijagbe f>art, „baabe «ar ban ben
forfte i Slaget og ben ftbfie baa Sigten, og faa besuben
bar ber jo ingen «æret af Sjeuben, ni f>a«e «æret gribffere
efter at faae fcelbet, enb netob bam." 3 a -" fagbe 23er
munb, „bu maa betcenfe: ber er fire Slagê fÇolf i enb»er
Slagorbett. gorft fomme be gamle, erfarne Srigémænb, om
b»ié SWob ingen fan toiole; be fatte fun bereé 3®re i at
oinbe Slaget, men unbfee ftg for at felge nogen baa Slug
ten, faa be rere oift ingen længere, enb ban flaaer igjen.
©et anbet Slagê er unge fttbftge Äatle, ber ferft f!al lægge
ftg Hßre inb i ißerben; be fberge t>v>erfen om Onbt eller
©obt, men fare frem i 23linbe og fnugge faa gobt baa 9tbS
fom baa 23rt>ft. Saa fommer bet Slagê Solf, ber er bange
for at gaae frem, men ffamnte ftg «eb at renbe, og bet er
for bet mefte be {Rige og Sontemme; bercé Ärobbe fan «ære
gobe no! til Stabê i en Slagorben, men bereê Saaben
gjer ingen IDtanb Smiutb; og enbelig er ber ogjaa nogle,
fom iffun gaae meb for et Sçnê Sft>lb og altib tjolbe fig
bageft, ÜJÎcnneffer, fom Slngften lt>fer ub af ©incite, be forfte
©et
ba altfaa «æret
til Slugt og be ftbfte til Äamf.
flongenè Ôb^ e at b an egentlig fun bar b«ft bem at »ære
bange for, fom ingen S^tffjel gjer, men flaae lige gobt,
b«ab enten Sieben ftaaer eller renber, og be bar nu iffe
faaet 'Jtam til bam; be ®amle ba« iffe tænft baa at folge
barn baa S^gle«, tbi be flutte ftg fom ofteft fammen i
Ârebê, naar Slag er ounbet, at Seiren iffe ffal tabeé igjen
»eb Uforfigtigbeb, og om be anbre enb ba»e feet bereø Snit,
ba»e be bog iffe »o«et at røre bam
Saa flab ifong îlbilê meb Sioet fra ©anmarf og font
bjent igjen til Soerrig; men bet oar langt fra, at bané
Steberlag baobe ftobbet ïfiunben baa barn, nei toærtimob,
>

"

234

t>oat> ban iffe ba»be bro»tet for af $ro»iné 3>ob, bet gjorbe
ban nu. 3)et fpurgteS til SleSoig, cg Äette og '.Bigge tønteS
cnbelig, be funbe iffe »crre bet befjenbte at labe bereê fvaïer
ligge længer ubeonet i fm ©ra», men reifte uben alt ftolge
ffab og fun let beoæbnebe ooer til S»errig, for at fnaffe et
©ar Orb meb Äong ©bits. $)et forfte, be gjorbe, »ar at
ff jule bereS luftninger i ben Sfo», ^»or ©bils, fom be fjerte,
enbnu beftanbig b»er î>ag o»ebe fig i Saaben, og faa gif
be til ÄongSgaarben og ga» fig ub for lanbffygtige SleS
»igere, ber for et ©lanbbrabS <Sft)lb ba»be forlabt bereé
ftæbrelanb; men, ffjonbt bet ingen Segn »ar, narrebe be bog

SIbilS meb bisfe Orb, ba ban troebe, bet »ar et ©ianbbrab,
be allerebe ba»be begaaet, ba be berimob tænfte paa bet, be
forft ba»be i Sinbe. ©u »ilbe ba ©bils »ibe, b»em »el be
$>anffe anfaae for grøuins ©anemanb.
„3a." (»arebe
Äette, „fom Ottygtet gaaer, fan ber ba»e »æret nof om ben

fjeltegjerning, for ban falbt jo i et orbentligt Jeltflag."
„®a," fagbe ©bils, „ffal bog ingen anben rofe fig af fanS
i)ob, enb jeg, fom flog barn iîüefamp; men bar-ban eller#
ingen ©ern eftcrlabt fig?" „3», to Sønner," fagbe Äette.

,,'P»or gamle erc be, og b»»»ban fee be ub?" ffpurgte Äon»
gen. „Sige gamle meb" öS," füarebe Äette, „og »ore Sige»
mernb baabe i ©æjt og af ©bgning!" „3>e fan blioe
flemme nof," meente ©bils, „b»té be ellers fægte bereé
ffaber faa; men fnaffe be iffe meget om banS 3>ob?"
„©ei," fagbe Äette, „b»ab ingen fan raabe ©ob paa, bjœl»
per bet fun libt, man fnaffer om, og bet Saar, fom iffe
fan læges, far fun onbt af, at man rorer »eb bet."
T>er»eb ble» bet ba for bet forjte; men, ba Äongen
faa en ®ag »ar gaaet ub i Sfo»en efter gammel ©ane,
tog begge ©robrene bercé ©aaben og traabte barn i ©eien.
©bils faae bem jo nof langt borte, men ban »ar bange for,
ban ffulbe ba»e Sfam af at træffe fig tilbage, og faa ble»
ban ftaaenbe og lob bem fømme faa nær, at be funbe fige
barn, be »are fontne for at be»ne bereé Råbers £>ob, og

bet allerbelft, ba ban faa uforffammet
fn'alebe af at ba»e
neblagt barn. „3a," {»arebe ban, „ba er bet bog en ftor
Saabeligbeb af jer, at 3 »til« bw^e jere füage Âræfter jfaa
mig, og fel» fætte 2i»et til i Stebet for at be»ne jer fyaber,
og bet »ar ftor Sfabe for jcrt unge ©lob og gobe ©nlæg;
faa meget betler enb at {laae jer ibjel, »il jeg betale jer
orbentlig ©tanbebob for jer gabcrS 3>ob; og ben fan 3

m

235
Paoe S6re af at tage imob, faa meget niere, fom bet ba
fan tabe, fom 3 paobe ffrccmmet faa ocelbig en gprfte, fom
jeg er, til at betale Sober, pooroel bet naturligOiiS ingen»
lunbe er af $rpgt, men fun af Steblibenpeb, jeg gjor jer
bet ïilbub." „Sei," fagbe Äette, „faa retfeerbig en Slobpeon
oar bet lumpent at ferige, og Snaf gjor iffe Sagen flår,
fom altfaa fun frem og lab os prooe Ärcrfter i en îoefamp!"
$)et oar ba Steningen, at Äette oilbe fïaaeê meb Äongen,
een mob een, tpi baabe anfaae be ©amle bet for Spnb, at
to gif mob een, og tillige oar bet faa ftor en Sfam at
Oinbe Seier paa faaban en Sîaabe, at bet oar bet famme
fom at labe ft g gjore cereloS. SIbitS oar berimob faa fiffet
i fin Sag, at pan bab bem pellere fomme begge to paa een
©ang, for, funbe pan iffe faae bem til at opgtoe Äampen,
oilbe pan bog lette bem Slrbeibet faa meget fom muligt;
men poem ber bleo oreb ooer bette $orflag, Oar Äette, og
pan fagbe reent ub, at pellere oilbe pan falbe, poor pan ft ob,
enb finbe jig beri, 3)ermeb gif pan loS paa Äongen, men
Sibils oar orbentlig ligefom bange for at gjore pam Çortroeb
og ftebte fun ganffe fagtelig til panS S f jo Ib, fom for at
polbe pam fra fig. Saa gif bet en Stunb, men faa bab
IbilS pam igjen bog pellere at tage fin Srober til fijcelp:
„og bet bepeoer bu jo iffe at ffamme big oeb, nu bu fan
fee, at ene blioer bu albrig farbig." î'et oilbe imiblertib
Äette ligefaa libt nu fom for oibe noget af, men faa bleo
enbelig Äongen fjeb af Segen og oarebe pam ab, at faa

agtebe pan ogfaa at begpnbe for Slloor; og pan meente,
poab pan fagbe, for nu flog pan ogjaa oirfelig til af alle
Ärcrfter; men bet oar Äette belaoet paa, og flooebe, til Soar
paa ïiltale,

Äongens £je(m

meb faa

ocrlbigt

et

jpug,

at

fole, og Slobet oæltebe ftrommeoiiS ub af
Saaret. ■paobe Sibils iffe oæret oreb for, faa bleo pan bet
nu. og lob faaban en Strom af Soærbftag regne neb ooer
Äette, at pan allerebc paobe tounget pam i Ânœ, men faa

ftooebet fif

bet at

iffe
Sigge polbe fig længere : pan glemte SßrenS
Sroberens gare, flei pam til -§>jælp, og SlbilS
falbt for begge SrobreS Stprfe. Su oilbe be ba ogfaa, at
bereS ©jerning ffuIbe oœre pocr 3Sanb oitterlig; altfaa
pængte be ÄongenS Sig, efterat be paobe pugget £>ooebet af
pam, paa enfieft, og ooerlcoerebe bet til gnbbpggerne i næfte
Sp meb ben liljen, at per paobe grooinS Sonner oæret
og peonet beres gaberS 2)ob. $>erpaa oenbte be tilbage til

funbe

Soo

peller

ooer

236
Danmarf cg Mm meb aabne SIrme mobtagne af SBermunb,

fanbt, bet oar et faare nyttigt «Stoffe Slrbeibe, be paobe
bebreoet; men ubenlanbS maatte be pore meget übe for poab
tom

be

paobe gjort,

Døb

oar

ben

Derom

ba poer Dîanb

raabte paa, at »eb SIbilS
frocnfet.

gamle Âœmpeloo flammelig

er

funget:

Äong SlbilS fab oeb breben 25orb
2Ut i be poie Sale,
îog Diunben fulb af SBiin og Orb,
Det oar pané 93iié at prale;
28eb golfe og meb glugt pan tao,
Dten raabte: „geg par lagt i ©rao
grooin, ben fiolte Âœmpe."
'

Det Äongeorb oeb breben 23orb
9Ut fra be poie Cofte
Ubfloi faa fort og oibt i Siorb
Som for og ftben ofte,
Det floi alt ooer gjelb og <jjao,
Det tingeb’ ooer grooinS"©rao
Og i panS Senners ©ren.
Det

Og

flang faa boit,

altib

bet

flang faa tibt.

flang bet oærre;
Siroberpar, jeg figer frit,
f>»cr jaa bolb en •£> erre.

Det
SI ar
Siu luffe«

om

en

liben Stunb

De ©ren eller og ben SDÎunb,
Det fan man fagtené oibe.

De Srobre ft ob i Soealunb,

Og SlbilS oar tiljlebe.
Og Äette flog af fjertens ©runb,
Saa hjelmen fprang fra Sæbe,
Og SMobet fprang af ^jelmeftol,
Dien Äongen fnes, og Socrrbet gol.
Og Äctte maatte fncrle.

Digge ftob i 2unbe8œ,
Dieb So.crrb oeb 8ænb tilrebe,
Og ber panS Sirober fanf i Äncr,
Da foer bet felo af Sfebe;
-pen

237
Det fløi i £>aanb, til #jælp bct foev,
Dg Slbitl fanf faa bleg til 3orb,
Dg Äette fpvang i SBeiret.
©aa broge be til $rooiné ©rao
Steb £ooebet i Sætte,
meer bet praleb’ af,
grooin faelbte;
Sten, bet bet falbt i ©oeaffoo,
De brob ben banffe Äcempetoo,
ït)i to om een be oate.

Dg albrig
21t Slbils

Det faae ben liben gugi i Sunb,
Dg' fang alt fyoab ben oibfte,
Dg fluj bet lob fra Stunb til Siunb

#oab gugien fang paa Äoifte:
„Jo Daner brob i ©oeaffoo
Den tunbe Ârebê og
Det

oav

faa tungt

8.

at

Äccmpeloo."
bore.

(®iunbt»ig)

Uffe biin Spage.

Sermunb bleo faate gammel og mifiebe tilfibfi ©pnei
men paa ben Dib fom bet ©efanbter til Danmarf
i et ganffe eget SStenbe. De ffulbe nemlig t>ilfe fra Äongen
i ©ajen, om iffe Sermunb nu, ba ban bog oar blinb baabe
paa Segem og ©jcel, nof oitbe afftaae barn fit Sige, ^oab
ber fo ogfaa oar langt bebre, enb at bet, oeb at ftaae unber
en Dlbing, ber fun oar Äonge af Saon, i ©runben maatte
faone en ©tprer i greb og en £øobing i Ärig. ganbt
bet iffe Sermunbø Sifalb, faa baobe t)an jo en @øn, ban
funbe oooe mob ©ajerneé Äongefon, men oar t)eller iffe bet
barn tilpas, faa maatte batt ocere belaoet paa en Ärig, ba
©ajerfongen i faa galb baobe befluttet at tage meb bet
Seb
Dnbe, boab man iffe oilbe gioe barn meb bet ©obe.
benne Jale brog Sermunb et bpbt ©uf og flagebe forft i
beoægelige Drb oocr ©ajerneé gtaefbeb, ber tffe ffammebe

$cng

af 56lbe;

—

Äonge for be graae fjaar, ^att baobe
ja langt fra at pnfeé ooer pants Slinbpeb
fun fpillebe ©jœf meb pané Ulpffe, mebené b atl tillige graa
big greb efter ben ©amleë Ärone, ben batt beller oilbe rioe

oeb at fpotte
ounbet meb Sßre,

fig

en

238
af ben Senenbe enb arne efter ben ©obe. „99?en," Iag.be pan
tit, „faa bpbt er jeg bog ifte funten, at jeg ffulbe forraabe

garnie $ripeb
lœnbmgê jobber,
til Ubforbringen."
nor

fein tafle mig i ©tonet unber en Ub»
altfaa, t>er ftaaer jeg for fein at fnare
fertil fnarebe ©efanbterne, at be nare
niéfe paa, at bereé Äonge albrig nilbe pane ben ©tam at gaae
i Ârebé meb en blinb OOlanb,
for bet nar jo tun at gjore
ftg fein til 9tar, i ©tebet for at inblægge fig 5®re, faa
meget mere fom £>ner af farterne tjanbe fin ©on, fom pan
funbe labe afgjore ©agen paa ftne
33egne. fertil nibfte
ingen af be ©anjte, pnab ber nar at fige, og alle flob be
tanfe, inbtil plubfelig Uffe loftebe fut ©temme og bab fin
fpaber om $orlon at gine ©nar paa Siltale. „Imem er
bet, ber nil tage fig bet paa?" fpurgte ben ©amle. „©et
er Uffe," fnarebe
Äamperne. „(fr bet ba itte not," fuffebe
Äongen, „at be gremmebe ff u [t e
fjg ben Çrit)eb at
brine ©pot meb mig, ftal
jeg nu ogfaa nære til 9lar for
mine egne fruuêfolf?" Sllle forfiffrebe fom meb een
ÎDÎunb,
at bet uar ingen anben enb
Uffe. „3a, ja," fagbe Äongen,
„lab pant nacre poem pan nil, og fige pnab p"an mener."
9!u nenbte Uffe
fig til ©efanbterne. „©et er fpilbt Uleilig
peb," fagbe pan, „at jer Äonge gjor Ärau paa et Olige, fom
Snerten fanner en ©rot, ber fan gaae i ©pibfen, eller gerne
#eubinger, ber funne felge pant meb SDlob i Srpftet og
©ncrrb i fraanben. geller ifte
mangler nor Äonge en ©on
eller
til
nille
Oliget,
3
og
pane ©pn for ©agu, faa
Olroing
er jeg
fcrrbig til itte alene at mebe jer Âongeê ©on, men
enbog meb bet famme ben flocrfefte Äcempe, pan nit tage meb
fig." ©ajerne brafl i Satter og terntte, ben ©nat nar lang
not, men alle ©anfïe flob fom pinunelfalbne,
ligefaa for»
unbrebe oner bet forfle Orb, ber
ubgif af Uffeê fDlunb, fom
oner ben manbpaftige Sale,
pan ftben forte, ©erpaa bien
Sib og ©teb til Snefamp
beflemt, og ©efanbterne reifte
pjem igjen at bringe SB'efteb.
©a be nare nel borte, rofle SBermunb
meget ben, ber
panbe taget ©uaret, og faa manbelig tilbubt ftg 'at gaae mob
bobbelt ©tprfe: „og,"
lagbe pan til, „bu nære puem bu nil,
faa afftaaer jeg bog langt pellere mit Olige til big enb til
ben fiolte gremmebe, ber
gjor Ärao paa bet meb Sloinb»
ftjolb." 33eb biéfe Orb raabte alle, at bet i ©anbpeb nar
ÄongenS egen ©on, ber meb fin poie Oioligpeb panbe be»
flammet be gremmebeé -jjoomob, og nu bab iBermunb
og
og

239

bam
veb

ban funbe foie paa t>am, og
iffe funbe terre fjant.
SDinene
jamberne erfare, tjüab
Kt fomme ncrrmete, at

Uffe gjorbe faa, og ba kongen nu enbelig paa banê 5lnfigt$
treef cg frœre Semitter fjenbte, at bet nar bané Son, boié
Stemme t)an fjerte, oar bet ferfte, ban fpurgte ont, bo ot
Uffe bog baobe funnet ottertale fig til i faa lang $ib at gjore
Slffalb paa faa tjerlig en ©ubé ©ane, fom îalebrug er, og
tilbiinge faa ftor en éeel af ftn Seoetib albeleé uben leoenbe
Otoft og felffabelig Omgang, ret fom ban baobe txrret fobt
maalløs og af Saturen forbomt til enig îaoôbeb.
„f)ib
inbtil," foarebe Uffe, „bar min gaber talt for mig, men nu
er bet iib, jeg aabner min OSunb, nu (aber bet til, at uben
lanbff Slabber oil foeole, boab ber er Siiébom i $)anmarf."
„SDten bnab ternfer bu ba paa," fpurgte ben ©amle, „oeb
af ubatffe to for een?" „©aa Sfammen," foarebe Uffe, „ot
paabrog oé, ba Äong Sbilé falbt, for ba gif ber to mob
een, og ben ftrpgcr oi forft af oé, naar een 3banf! gaaer
mob to gremmebe, for oeb en np SKanbboméprooe at ub
flette bet gamle Srcrnbema'rfe."
2Ut bette t>aobe Jtong Sermunb intet imob, men bab
fun Sønnen nu ogfaa at ooe ftg libt i Saaben, fom ban
bibinbtil albrig baobe lagt fig efter at fere. $>en ene Oiujt

fom ba frem efter ben anben, men bner og een (prang,
fom Uffe traf ben ooer fît brebe ©rpft; tbi ban oar meget
for ftor og focer, til at nogen Srpnie, ber bar gjort til en
anben, funbe pasfe paa bané &vop. Snbelig fom ba ogfaa

ning

gaberen frem meb fit fbarniff; men, faafnart Uffe rorte fig
beri, gif bet famme Sei fom alle be anbre, og nu oar ber
iffe anbet for, enb at Sermunb maatte labe bet aabne i ben
oenftre Sibe og boegte jaa lofelig fammen igjen; tbi f>t>or

Uffe funbe baffe ftg
baobe bet ingen gare.

meb

meente ben ©amle,
lob ban oibt og brebt lebe

fit Sfjolb,

5>erpaa

et Soærb til Sonnen, men bet oar forgjceoeé, for bet
fanbteé iffe et enefte, fom jo (prang fom ©laé, bet SDieblif
Uffe foang bet i fin ftcrrfe fjaanb. Su baobe rigtignof 5iong
Sermunb et Socrrb, fom ban falbte Sfrep, ber oar faa
mageleft boaft, at bet b'binbtil altib oar lobet lige luft igjen
nem b»abfombelft ber fom bet i Seien; men bet baobe ban
felo nebgraoet i forben, ba ban albrig troebe, banê Son
ffulbe fomme til at bruge bet, og bev cllcré ingen oar, ban
®a man nu jpurgte, om ftongen ba flet
unbte at fere bet.
om

iffe oibjfe, t>wor ber

oar

et

Sccrge,

ber funbe

paøfe fig for

240

Uffe, foarebe ban: jo; naar f)an bare ïunbe firtbe bet igjen,
b»or ban for leende ftben baobe nebgraoet bet, fïulbe ban
nof flaffe t>am et ©ocerb, ber juft »ar bam tjenligt; og nu
lob ban ftg fore ub paa Starfen og forefpurgte ft
g ber
faa længe. b<>3 fine ßebfagere, til ban efter be Opladninger,
be ga» bam, fjenbte ©tebet igjen, b^or ©frep fïulbe ligge,
og ber lob ban nu graue, fanbt rigtigt fît ©oærb, lob bet
tage op og ratte Sønnen bet. ©aarligt faae bet ub, forcebt
af Dtuft »ar bet, b»ab ber ftraj falbt Uffe i ©mene, faa ban
nu fpurgte fin §aber, om bet iffe »ar bebft, at ban
ogfaa
prooebe bet førft ligefom be forrige; men bet »ilbe Sermunb
flet iffe »ibe noget af, for bet »ar ban »iø paa, at braft
ogfaa bette ©ocerb, »ar bet albrig at trente paa at finbe et
anbet, ber funbe f>olbe.
öfter Aftale fïulbe ïüefampen gaae for ftg paa en £o!m,
fom laa mibt i (Siberftrommen, og berben bega» nu Uffe ftg
ganffe alene, men ben fajiffe Âongeê ©en meb en »celbig
Äamtpe i Çôlge. Segge globbrebber »are ligefom befaaebe
meb ©farer af Jilffuere, ber »ilbe fee paa Äampen; men,
mebené alle« ©ine »ogtebe paa, b»ab ber fïulbe foregaae,

git Äong Sermunb b f n og fatte ftg ube paa Srpggen,
meb bet gerfaet firaj at ftprte ftg i Solgerne, om ban« ©ou
fïulbe falbe, og fjefler folge barn i ©oben, enb le»e for at
fee fit gacbrelanb fornebret. 9tu gif ba begge ©ajerne paa
een ©ang lob paa
Uffe, men ban, fom iffe turbe ftole paa
fit ©occrb, bobebe tun for ftg meb fît ©fjolb, alt i ben ïattfe
at erfare, b»ent af gjenberne ber »ar ben farligfte, at ban
bog, tl)»orban bet faa gif, meb bet forfte £ug funbe gi»e
barn faa meget, fom ban bebooebe. Sermunb berimob tcenfte,
bet »ar tun ©frobeligbeb, ber gjorbe batts ©on faa unberlig
taalmobig, og i ben ïanfe flpttebe ban ftg allerpberft ub
paa Srpggen, for i bet ©ieblif, Uffe falbt, at fafte ftg ub
og fei» g}øre ©nbe paa fine ©age. ©og ben ©ob »ar bam
iffe beffaaren; tbi nu barte man Uffe fenuenbe fin Jale til
ben fajifïe Äongefon og opmuntre bam til at gaae fcemfclig
i Striben, at ingen fïulbe fige bam paa, at en 2Umueémanb,
font batté ßebfager, fïulbe befïcenttne bet Äongeblob, ber flob
i baue Sarer; men meb bet famme lagbe ban ogfaa Âœm
pen paa fjerte, at l)anb ©ag »ar bet, ueb ubmocrfebe Se
brifter at »ife ftg fut £erreé ïillib »cerbig, ber faube ub
»algt bam fremfor alle anbre til fin Stebbjælper i Äampen,

<

24 !
faa bet otlbe
bcnS

oære

bom

en

94ï>g, bois SBrtjft bon

enig <3tam

ot
burbe bæffe.

frpbe

i

©fjul bog

©alen beb paa Stampen, og bon gif Uffe paa Sioet,
lao, ogfaa i famme Oieblif bob poo ©tebet, for faa
gobt baobe ©frep rammet, at bet forfte |mg ftar barn i to
©tpffer. Sertnunb b®Ue fit ©oærb flinge og bien fom en
©ob, ber tommer til Sine igfcn. „©et oar ©frep, bcr flang,"
fagbe ban, „boor tarnte bet oel!" „8ige luft igjennem b^e
Starten!" foarebe be Jtærmefte.
Dtu onffebe Uffe tntet gellere, enb at fan funbe faae
barn, ber oar tilbage, til at folge fin ©talbbrober paa 23eie,
og begpnbte berfor atter at formane bam feett beoctgelig, at
ban bog nu, fom en SDÏanb, ffulbe t>eütie ben ©appre, ber
oar gaaet i ©oben for barn, og labe fiaanben i ©tebet for
ÏRuuben fpnge bane 8oo og bolbe banS Sigpræbifen. ©aa
tirrebe ban bo Stongefennen faa længe, til ban baobe bam,
boor ban oilbe, nemlig faa nær, at ban tunbe oære fiffer
paa fit £>ug, men oenbte faa ogfaa i ©iebliffet fit ©oærb
og flbg til meb Sagen, for ban fpnteé iffe, ban funbe,ftole
paa ©farpen, og bet faa f'raftigt, at ban breo ©frep lige
igjennem ©ajeren og ftraftc bam oeb fin (forgængers ©ibe.
„©et oar ©frep igjen!" raabte Sermunb, og ba ban nu
borte, at Uffe baobe neblagt begge fuie SRobftanbere, bleo
ban faa glab, at ban braft i ©raab og fætbte af ©læbe be
©aarer, fom ©orgen iffe baobe mægtet at aftoinge bam.
men

jorbebe ba ©aberne, beffæmmebe og bebrooebe,
StæmperS Sig, men be ©anffe f)ilfebe Uffe meb 3itbel
og ©læbe; tbi nu oar ©fammeu afftroget for SlbilS ©ob,
mcbenS ©aberne meb liben 3(£re maatte erfjenbe ©anmarfS
Stonge for bereS 6erre.
fferom fpnger ©igteren:
©aa

bereS

Sermunb fab paa 3elling@aarb
©aa blinb paa gamle ©age.
Og ©pbffen bob bam bange Staar,

Stong

Og Uffe beb ben ©page;
©og ©ungebaanb for Stinbbeft fprang,
Og Uffe fif fin Stuttb paa ©ang,
©ao rene Orb for fpenge.

1G

242
Si fane

Äong

Sermunb Dietê

Styn,

Sien borte Ücebenê Sorben,
Og ©agnet altib gaaer for ©tyn
3 jïongebal i Øiorben;
Saar buult bet brager unber ©fy,
3)et Içner oijt og oser Sb,
35et »ibfte Sermunb Sitre.

©aa groo i $aft î)an of> igjen
©it Âœmpefoœrb af 3orbe,
Og gao bet til ben Ungerfocnb,
næppe ban bet turbe ;
35ct gobt nef er at raabe: $oo!
Sien bermeb gaaer bog ingen Sloü,
3)et »ibfte Sermunb Sitre."

î>og

Sermunb fab peut Siberbro,
•fban fab meb Ci» i $ænbe,
Dg falbt ben Sue for be So,
3)a î>a»be Sioet Snbe;
Sbi Uffe ftob paa dolmen ber

Äong

5Ut meb bet ruftne 3bMt'ætb
Sîob tpbfïe Âæmpet tombe.

Sermunb fab paa Siberbro,
©aa tort oeb aabne Solge,
Og falbt ben Site for be So,
|>an oilbe brat t>am felge;
|>an oilbe paa ben Sooe folb
-fsenfoemme til fin gaber ©fjolb
Sieb ©anmarfä tomme droite.

Äong

O! î)annemarf! o gæbrelanb!
O! ba oar Seb paa gærbe,
35in Sætte fab paa ©raoen# Sattb

Og

unber

fyoaêfe ©oærbe;

35in Sei til Sriié, jortlabne £>aO,
©ig aabncb’ font en Jtæmpegrao
2Ut for ben ijoibe ©ubbe.

.fiong Sermunb fab paa Siberbro,
Og borte ©oærbe (junge,
'^an borte, ber

Og af

ben

oar

©temmer to

tpbfïe Sunge;

243
De fang for 8tg, ber tjørte ban,
Dg gamle, blinbe Äongemanb
Sig t>cclbeb’ ooer SBolge.

£an fccnfte fui a ben Siffcfrog,
|>oor Uffe fab berbjemme,
■ban frygteb’, at bet
23ar

bog

fun

£an »ibfte ei,

5bcrmf)efbrog
Doerge Stemme;
at

felten bolb

åun pletten lob af Dane Sfjolb
2>ieb tybffe ftliuger jïure.
Sermunb paa fin Äoibe»Stol
9îu borte noget runge,
øg fjenbte, bet oar Sfref), fom gol
Sllt meb fin banffe Junge.
„£oor ramte nu i ^erre'færb
03tit gobe, banffe Jfongcfoccvb?"
Saa jpurgte brat ben ©amle.

Äcng

-£>am melbte Soenb meb lyftig $u:
„Det oeeb jeg ei faa lige:
Sit Jtybfferen
gif recnt itu,
@r alt, b^ob jeg fon fige."
Dg îBermunb flyttcb’ fig paa Stanb
Jil Secbe inb fra

23elgeranb,

|)an Sagn for Styn lob gange.
Saa fiob be

Äongefonner

to

3 Ärebfen nu alene,
Dg Soocrbet gol, og Daner lo,
Jbi Uffe bon ft o b ene;
3o Danffen ftob, ben Sajer laa,
l>an maatte bag af Danbjen gaae,
it)i bon falbt ub af Juren.
CSnb 23ermunb Sagn for Sçn lob
Dg reifte fig fra Sorbe,
Dg bvob fun timeø Äffmper faa,

gaae.

Den ©ubbe grorb af ©læbe.
3o, Üccmpeforg og Jaarefryb
Det altib oar en Sfjolbungbçb,
Dg Danniøbebcnø DJicetfe.

(OrunttMg)
1G’

244
9. Om oote Çebenfïe gforfœbre.
Star
§or tufinb
fttoen »ar b et tjeclt anberlebe? b« i San»
mart, enb bet er i »or Sib. (fi a a be flefte ©teber, fynor nu
Cornet tritie?, ftob bengang tætte (Bogeffoße, fom baobe
jîaaet ber fra utninbelige Siber; ©nge, Ijnor Âüæget gtæs»

bengang bbbe ÜJéorabfer, ^üov b»crîen ïïîennefïer
funbe tomme frem; SDtofer, l)»or ber nu ffæreø
Sor», »are ©øer; »g ber, l)»or mangen Sanbébty bufer brif»
tige (Bonber, ga» i |iin fjerne Sib ©fonen tun Sty for »ilbe
Styr. 3ngenftebé faae man ftirfer; ttyi ®ub? Ørb »at iffe
fjenbt i Sanbet; Jnboaanerne »are Rebninger, »ilbe, gru«
fomme og t)aarbfore. Se fyolbt Satytyerfyeb for ben ftorfte,
ja næfien for ben enefte Styb, og SBaabenfærb for ben enefte
©tyéfel, ber »ar en fri SDtanb »ctrbig. Se ffattebe Sioet tun,
faalœnge bet ga» bem Seiligfyeb til at »inbe SJtaontunbigbeb
og et berømmeligt (Eftermæle, og be bolbt bet for ffjœnbfel»
fulbt at boe af ©tygbom eller (Hlberbom; tbi be meente, at
fer,

»are

eller

Styr

naar Innen? jtraft »ar foætfet, ba »ar bet bebre at boe en
brat Sob i Striben, enb at tabe noget af ben fpceber, be
ba»be »unbet for, ba be funbe tæmtye meb bere? fulbe ©ttyrfe.
Sen ftærte Âæmtye, fom falbt, ibet ban ubforte en 3bræt,
ber »ar meer farlig og berømmelig, enb banes tibligere (Be»
brifter, fif ben fïfonnefte Sob; fDtinbet om barn »ilbe le»e i
©agn og ©ange, og fomme til be filbigfte ©lægter. Sere?
Sro »ar, at alle be, fom falbt for (Baaben, ffulbe otyfiaae til
coigt Si» b»3 be ftærfe ©über; »æbnebe til ©trib ffulbe be
ribe til ©eierfaberé (Bolig, fom ftraalebe i foragt af ©ulb og
(Baaben; ber ffulbe be træffe alle falbne Hæmtyer, og boer
Sag brage ub til Äamty meb binanbenj; men be, font falbt
i Striben, ffulbe atter reife ftg, og alle »enbe
tilbage for
at bænfeø til fejtligt Stiffelag Ijo? be enige ©über.
©n faaban Sro, ber fætter bet enige Si»?
©aligbeb i
ufüæffet Segemêfraft og »ilbe Äamtye, fan iffe bolbe frebelige
©tyølcr i 3©re. Âüœget? Oîogt, bet libet (Ugerbrug, fom
breücê, og al anbcn frcbelig ©ferning ble» ouerlabt til ffnin
berne og ïrœllene, ï>t>ilfe fibfte iffe
agtebe? ftort b»tere enb
9lrbeib?btyr. Serfor »ar forben? Styrtning inbffrænfet til
bet Otobtorftige, og naar ©jen flang t be
ælbgamle ©fone,
ba »ar bet fjelbent for at rtybbe Sanb til
Styrtning, men for
at fælbe Sommer til #ufe
og ©fibe. ©fibene »are be flefte
Sanjfe? rette #jem; meb bem foer be om tyaa alle #a»e,
fjern og nær, floge? meb f>»em be mobte, gif i Sanb tyaa
Ätyfterne runbt omfring for at fyærje og tyltynbre. SJÎaar be

faa baobe fulbt op af Sptte, og bet talfebe ab Sinter, brog
be til bereê

■fjjemjtaon. Ser ubbebrebe

Sfifce, og bannebe npe, og

naar

be

be bereé Saaben og

fiore #oitiber fom, fam»

bereê Senner og grænber, offrebe til bereê
Slfguber, og o eb feftlige SDriffegilber lob Sange om, f)Oab
mettfelige ^brætter be felo og bereê gæbre bobbe ubfort.
Sien, faajnart fjjjen oar toet "bort, feilebe be atter ub til
np Saabenfccrb. Siéfe Sobertog falbte be Sifingctog, jig
felo falbte be Sifinger, og ben Slanb oar meeft anfeet,
bei tjaobe brccbt be ftefie Äccmper i Strib, plpnbret paa be
flejfe Äpfier og afbrcrnbt be ftefie Sper.
@t golf, ber faalebeé alene agter Segeméftprfe og Saa»
benfccrbigpeb og b»ab bermeb ftaaer i gorbinbelje, foger en»
boer Seiltgbeb til Äamp, og boier ft g fun for ben Set, fom
Doermagten gioer. 2lt beone gorncermelfer mob jig felo,
eller mob Senner og grænber, oar berfor en fjcerfommen
Slnlebning til Strib, faa at Sanbet felo üar en Sutnleplabé
for oorc bcbcnffe gœbreê Äatnpe, ligefaaoel fom be frem»
Ser oar bengang
mebe Äpfter, b^orben be gjorbe Sog.
ooer
men paa famme Sib flere
Sanmarf,
^ele
Äonge
ingen
Äonger i forffjellige Sele af Sanbet; ja be Äongefenner, ber
iffe fif Sanb at raabe ooer, famlebe Si een b om ftg, og brog
tilfoê paa Sifingetog; be faibteé Sofonger, og bereê Slagt
oar ftunbom iffe fpnberlig minbre enb Âongerneê i Sanbet.
Äongen foreftob ben offentlige ©nbébprfelfe, baobe Silfpn
meb S.ettené Sleie, og bet tilforn barn at oære DInferer paa
be Sog, font golfet baobe gioet fit Sîinbe til at ubfote.
Sien ben Slnfeelfe, b 00 ™ ^ cr, 3 em agten ftob boé golfet, baobe
fun Ubet at betpbe, naar iffe tillige Äongen ubmeerfebe ftg
oeb ppperlige Sgenfïaber. Sar ban en bpgtig fboobing, feier»
rig og grum mob gjenben, gaomilb og retfærbig mob fine
Slcenb, ba floffebeé be bebjte Äaemper i Sorben omfring
pam, og Sanbeté tapprefte Slcenb fulgte b fl m gjerne; tpi
meer ffæber og ftorre SRigbom oar at oinbe, naar be tog
Seel i en faaban mægtig |>oobingé ftore Sebrifter, enb naar
be paa egen #aanb gjorbe Sog meb ben ringere Stprfe, fom
be felo funbe famle, gortællingen om en faaban Âongeê
gbrætter gif ba bele Ôanbet runbt, bané Saon forbunflebe
be anbre Âongerê, bané Saaben fælbebe bem, golfet fulgte
belft ben bpgtige Slnfercr, og ffan funbe faalebeé famle flere
af Smaafongerneé Sanbe unber ftg til et ftorre Sige. ffané
Slinbe leoebe ooer bel« Serben, lang Sib efterat bané 8ig

lebeé be meb

246
fat i $cien meb ©»ærb cg ©tribøbeff, effet eftetat bet,
»ar fat »eb Otoret af banø
bebfie ©fib,
fom brænbenbe, for fulbe ©eil, ft'ob fra Äfften ub paa bet
»übe -6a». fDten »ar banø
(Sfterfclger iffe ftribbar, efter itfe
t)efbig i Samp, ba fremftob fnart Songer o»er minbre B>cle
af Sanbet, tjift og ^er, Sæmperne fegte fjen til mere na»n
funbige $ø»binger eller ploiebe ©een meb bereë egne Sfibe,
üben at bete ftg for
nogen fjerffer, og ingen ba»be ft>nber
lig SSJpnbigbeb længer, enb faa »ibt banø ©»ærb funbe ræffe.
$)e t)fbenffe B)anffe, fom »ave »ante til at
færbeø »ibt
»at

fongeligt )>tt>bet,

omfring

paa Bifingetog, ba»be ingen ret le»enbe Sjærligbeb
•fjjemmet; naar berfor SOtiéeoejt falbt paa, eller naar bet
urolige $a» minbebe bem om, t>»or ufif fer bereø $jemfta»n
»ar, ba »anbrebe golfet
f ra ti cn fy e ( e
g^ccnb. Soin-ber og Børn, og be
brog mob ©»ben for at foge npe 5Bo
liger. ©om be »anbrebe frem, forøgebeø bereø Slntal »eb
til

anbre Çolfejlag, og libt efter libt ble»
Biængben faa ftor, at
be, ber forft ba»be begpnbt Boget, tabte ftg imellem bem, font
fenere »are fomne til. Staat bet faa efter mange Slarø Ban
bring og Sampe »ar Ipffebeø bem at faute ftg fa ft i et Sanb,
ber bebagebe bem, »are be et npt Çolf, b»ü ©fiffe, ©ceber
og

©prog

rinbelfe.

meer

Gt

eller minbre minbebe

om

bereø

norbiffe Dp

faabant Bog- ga» ba Slnlebning tit,

at anbre

§olfebobe foretog lignenbe Banbringer, ibet nogle trerngteø
bort fra bereø £>jemfta»n,
og anbre fogte ben til be (Sgne,
ber »are efterlabte ubefotfebe. ©aalebeø
opftob $olfe»an
bringerne, ber ftrafte ftg næften o»er bete ßuropa og »arebe

i

flere b un brebe Siar.
®et ftbffe af biøfe ffore
Bog ffete for fjorten bunbrebe
Siar ftben, ba ©aper,
Singler og 3»ber ble»e inbfalbte til
ßnglanb for at beffptte Sanbetø Beboere mob bereø norb
lige Staboer. Singlerne boebe i bet ©ønberjpbffe, og ©arerne
i ben norblige B)eel af
Bpbfflanb; begge biøje $olf ba»be
meget tilfcetleø meb 3bbeme i ©prog og ©ceber. B>e 3nb
»anbrebe fanbt Bebag i Canbet, falbte fiere af bereø Sanbø
mernb bib, og efterbaanben bleoe
Slngelfaperne, eller ©apente,
fom be falbteø meb eet Drb, faa talrige i énglanb, at be
atbelcø unberfuebe eller ubrpbbebe Sanbetø
oprinbelige Be
boere, eller forbre» bem til enfelte uoeifomme
©træfninger,
og gjorbe ftg fel» tit herrer i Sanbet. Gnglanb »ar, ba ©aperne
brog berinb, et jtærft befolfet og oetbpvfet ßanb. Borge og
ffore ©tæber »are anlagte; @fo»e bebæffebe ei længer ber,

247
i Sîanmarf, bet tjele 8anb, men oibtloftige ©træfninger
rt>bbebe til ®prfning; ïkboerne r>are St>ri{tne, ogfjenbte
fünfter og 23oglærbent. 3>e 3nboanbrebe fi! i bette rige og
frugtbare Sanb" efterpaanben øanbé for boglige fünfter og
3orbenê ®prfning; be antog ben cprijfne Sro, og beroeb

{om

oare

men bisfe tabte bog irte bereé
ei
felter gao Sajerne Slip paa
eienbommelige ifkæg, og
bereé ffæbrenefprog. ïkb benne Uboanbring bleo Slnglerneé
Sanb i bet teonberjpbffe næffen ganffe obe, og befolfebeé ba
libt efter libt ben bele S træfning neb til Slien meb 3pl> er
Sfterat yolfeflagene tjaube fæftet Sæbe i bereé npe
SBaaningefteber, ubbannebe be ftg til orbncbe Samfunb, og
bereé Sæber formilbebeê, faakbeê fom Sajerneê, oeb
ßprijfenb ommen, fom t>a»be perffet tibligere i be fpblige
Sanbe, t>nor be nebfatte ftg, og fom efterpaanben bleo an
ooeralt. 2Ren mange af biêje Çolfcftag fanf neb i

formilbebes

bereé

Sæber;

-

tagen
Uoirffompeb og Sab^eb ;

be tabte bereé gamle Sanbé for
og bereé Spft og Spgtigpeb til Krig.
Saalebeê oar bet iffe per i Norben. Nel fjenbte oore
pebenffe gæbre ingen pæberligere Nirffompeb enb at pærje,

Çripeb,

ptpnbre og fæmpe, men be foragtebe et baabloft Sconet;
bereé gamle Kraft og Kampbpgtigpeb bleo berfor ufoæffet.
®ereé rjærefte og pæberligffe 3bræt oar at foretage ffore Si
fingetog, og bet bleo meer og meer Sfif, at flere ubmærfebe
Kæmper forenebe ftg meb $olf og Sfibe, for unber en fælleé
ftoobing at foretage Sotog til fjerne Kpfter. 3 bisfe Sog
beeltog %olf fra bet pele Norben, Soenffe og Norffe faaoel
fom S)anffe. 2lt oinbe ■fjæber og Nigbom oeb Naabenfærb
S)ereé #jem oar
Oar bet, poorefter alle Norbboer ftræbte.
fattigt; 3nt fil Naaben og Sommer til Sfibe oar alt, poab
Soerrigé og Norgeê $jelbe og ®anmarfé Slettet gao i rige»
lig Nfængbe. Nien i fremmebe Sanbe, længer mob Spb,
poor Naturen oar mere rig, og poor §olfene paobe meer
forfinebe Sæber, og befab ®pgtigpeb i alkpaanbe Kunft
færbigpeber og frebelige 3brætter, ber oar fulbt op af 23ptte
at oinbe, ®ulb, Solo og perlige Smpffer; og megen f)æber
oar at pofte oeb at gjore Nifingetog til faa fjerne Sanbe,
og ubbrebe Sfræf for Norbboené Nælbe faa langt fra
hjemmet poê be golfeflag, foin anfaaeë for be mægtigfte.
Saabanne Sifingetog, meb ffore fflaaber, unber en fæl
leé fpoobhtg, bleoe ppppige i Segpnbelfen af bet nienbe Slår
punbrebe. 3 penoeb punbrebe 'Star pjemfogte Normannerne

248
faalebeé falbteê biéfe 9c orbbocr
(guro^aê Âijffcr fra
3)flcinb af i)cclt Sonben ftaa til Spanien, og i enbnu læn
gere îib leb (Snglanb, Sfotldnb cg fjtonb ceb biéfe îog.
Normannerne feilebe ogjaa inb i Sîibbelbacet, fom ligger
f>aa ben fonbre Sibc af ben Serbcnêbeel, t>t»ori ci bce.
SDtêfe cilbe touper, boit oppe fra Norbené ^iéfjelbe cg
morte Sfoce, feer frem mcb 3>lb og Scærb paa Nfrifaé
Äpft, t ©rœfenlanb og italien, b üor f l'n Olbtibenê mag
—

—

tigfte golfefïag engang l)aobe ubbrebt bereê Sæibc. Stebfc
bpppigere bleue Normannenteê Sog og ftebfe fiorre bercé
glaaber. gra Spbfïlanbê, ftollattbê og_ Çranfrigé Äpfter
brog be paa bereê lette, lactgaaenbe Sfibe op ab glo
berne, fjernebe ftg paa ben Siaabe ftunbom ocer punbrebe
Stile fra ffpften, og bragte gorfœrbelfe i bet gnbre af San
bet. Snart lærte bc at ocercintre paa Øer i
globerne eller
ceb ffpfiente, faalebeé at albrig gnbcaanerne
noget Øicblif
care ftffre for bem.
3 ®nglanb tog be <£>efie, og foer
Sanbet om meb 3lb og Sccerb. $oor be t>aa bereê
Sog
ïom frein, ftormebe be Sorge og Sper, plpnbrebe -îtirfer
og
£ufe, brocbte Sîambene og miêbanbfebe tonberne og

nene.

tot

fjelbent l^ffebeé

bet Sanbetê

Set

golf at befeire
Normannerne i fiaaenbe Strib. Sten, om ogfaa en enfelt
Normanttcrbob blec flagen, ba nt)ttebe bet fuit libet; tf>i
mebeitê bette ff'ete, blec Canbet paa anbre Steber
angrebet
af anbre >Ç>obe, og be Slagne brog bon til anbre flpfîcr,
og plpnbrebe ber, faalænge til bem fbnteê, at nu car 8pf
fen ogfaa ber for ringe; faa ftaf be i Soen meb bereê
Sfibe for at bjemfoge npe ®gne.
Sîebenê en mægtig
#ocbing faalebeé flaffebe om, fieg l;anê Np, og bané golge
forogcbcê ceb ntinbre Sifingcpobe. Øerceb îunbe enfelte
Normannerfcærme flige til flere bunbrebe Sfibe meb mange
tnftnbe Stanb. Srob nu en faaban Scærm plubfelig inb i
et 8anb, ba gif Sibenben om bercé gærb fra Stunb til Sîunb,
gorfærbclfc fnugebe golfeté hjerter, og mange 23perê 3nb
caanere tænfte iffe fin a
rnanbig Stobffanb, men famlebc ©nlb
og Äoffbarpeber for at ftille Normannenteê Srebe og til
fjobe fl g greben. Ogfaa kongerne, faacel i (Snglaitb font
i granfrig, fjobte Nortnannerfcærmene bort for flore Summer.
Sten bette Sîibbcl, fom geigbeb
greb til, gforbe fuit No
ben fiorre ; t£>i golfet forarmcbeê ceb at
ffaffe Sengene til
ceie, og cænncbcé enb meer fra at ioge greife i at fætte
Sîagt mob Sîagt; ftebfe npefpobe af Normanner font ifîcbet

■

-

249
for bem, ber allerebe ba»be barnet ©fatten, og naav ben
$cnge, ber faalcbeë loéfjøbte Oliget, »ar bob, ba »enbte
be alle

tilbage, og forbrebe ben famine ©run af bané ©fter
be meente, at forliget fun »ar gplbigt, faalænge
tbi
folger;
ben Äonge le»ebe, meb f)»em be t)a»be fluttet bet.
3 Degpnbelfen »are Dormannertogene fun flore Di
fingetog, t) ß '^ Sormaal »ar at »inbe Dptte og tilfrebéftille
be

bebenffe

Oiorbboers

famplbjtne, urolige

2lanb.

Dien libt

efter libt »ænnebeé be, unber benne »ilbe Summel, fra bet
gamle £jem, og be fanbt 23ef)ag i be Sanbe, f)Oor be betriebe.
Siormannertogene fif berfor efterbaanben bet Diaal, at »inbe
Sanb, og be maatte ba, paa enfelte Unbtagelfer nær, op
bore, naar bette 'Diaal »ar naaet. 3 $ranfrig ble» i De
gpnbelfen af bet tienbe Olarbunbrebe et ©tpffe Sanb faaa
Oiorbfpjten afflaaet til en af Diormannerneé $o»binger, og
bet fif efter bem Oiaonet Dormanbiet.
3 ©nglanb, fom
meeft »ar f)iemfogt af Smnffe, nebfatte biéfe fig runbt om
fring, og be »are i Diibten af bet tienbe Qtarbunbrebe faa
ubbrebte ber,

at

£>anffc

boebe imellem

Olngclfajerne btle

®iéfe b c ^ eri ff e ®anf!e fom nu baglig i
mangebaanbe Derøring meb Qlngelfajerne, font »are bercé
©tammebeflægtebe, og £>inê ©prog lignebe bercé ; be faae
Sanbet

ooer.

omfring fig Slgerbprfning og al ©lagé frebelig ©jer
ning brioeé; pragtfulbe cbriflne flirfer »are alleoegne i San
bet. S)et »arebe berfor iffe længe, fer biéfe 3)anffe |a»be
tilegnet ftg Olngelfajerneê îDannelfe og antaget (griflen
bommen; mange af bem fif Diagt og^tikflbbelfe i Sanbet,
runbt

og be flob i bet £ele taget i ftor Slnfcelfe for bereé ©trib
barbeb, t)»ori be langt ooergif Sanbeté egne Dorn. Dien,
if)»or meget bereé ©cober milbnebcé, faa tabte be bog iffe
bereé eienbommelige fflrccg fom £>anffe, beelé forbi be »are
faa talrige, beelé forbi be boebe mellem et beflægtet golf-

og mange af bem flob i Çorbinbelfe meb bereé $rænber i
3)anmarf. 35ette bibrog iffe libet til at fremme ©griflen
bommen l)cr bjenime i Sanbet, ^Oor ben tillige, ftben forfte
#al»beel af bet nienbe Olarbunbrebe, forfpnbteé »eb cbriflne

Særere, fom font berinb fra Spbfflanb.
©aalebeé ffulbe biéfe Dormannertog, ber bragte ltjtge
lig 3ammer o»er frebelige Sanbe, fremme be banffe $ebnin
geré Omoenbelfe til ©brifti Seere, fom fætter et ffjonnere
Sormaal for Dîenneffeté 8e»en, enb ben $æber, fom bi"e

Rebninger

b»ftebe

meb Olrmcné

©tprfe og £)jené ©g.

^7

$igte.
1.

33aarfang.

S5aarertè (Senbebub
93reber Singen ub,
Soerfen tjuiroler jig fra gronne Sue.

„See, f)üab jeg f>ar jeet!
er ffeet!"
Ä'urrer til fin Stage Sfooenê Due.

—

See, f)ünb ber
Saarenë

(Sngel fom;

tnilb og from,
Sœffer alle Slomfierborn af Düate,
Sætter Slab faa Sog,
Senber luftig ©jog,
Særer paa fin Singe Sattergale.

#a-n

er

Doer Dal og $oi
Saarenê ©ngel flei,

Spgger oê Sauinner, mailoofîjonne.
$olg l)anê Senbebub!

$om til Sfooen ub!
Äoni ! b« er faa heiligt i bet ©rönne
2.

$ ©atlop,

SSejîoinbene,
i

©allop,

Doer Stub, ooer Suff, ooer
Si Smaabrenge ribe.
Si fibbe til |>eft,
Som oi funne bebjt,

Saa

be

Sogeneë Sop

Solftraaler blibe;
/

93t Ijolbe

oë'fafi

$aa be ©angere, tappe og £)toibe.
3 ©allop, ; ©allop,
Ooer «Stufe, otter Suff, ooer Sogeneê ïop
Si fare faa oibe.
Si femme fta Sefï,
Som et 2pn gjennem 8uft paa oor
Si Ipiîige Orenge,
Sieb Spil og meb Älang,

fünnenbe feefi,

meb Spøg og meb Sang,
Doer Siarfer og gronnenbe Snge.
Og paa Si a tf og paa Stig
©aae Smaaptger i $leng
Sieb SRofer paa fmilenbe Hinber;
Si bem fare forbi:
„feer et »i! feer et Di!"

Og

Âpéfe Oiofen paa Äinben, og foinber.
3.

95ierne.

Surre, futte, fum, fum!
©amle Sncemaitb gif fin Sei,
Og i Ifeftig feurlumfyei

Sefienoinb'e

fufe.

«Solen ffinnet, ßcetfen leer
feoorfor ffal Di ftbbe ber

3

bc tætte

—

feufe?

Sutte, futre, fum, fum!
feer er fcebre i bet $rie,
Sien

forgjceDeé lebe Di:
ingen Siabe,
et ingen Slomfier fmaa,
3ntet Sod at feotle paa,
3ngen feonningfabe.

feer
feet

er

Surte, furre, fum, fum!
er faa bar, faa tom;

3orben

Staffetê Si for

tiblig

Surre, furre, furre!
Staffeln Sier fnurte.

fom

—

252
4.

£jöab

er

tSotnmergjœffene.
bet for Änurreri?

Vrantne 331inbebuffe !
©fat 3 ftçoe os forbi,

Änurre, brumme, fuffe?
Seer uu, bo ab 3 for ei faae!
£er er ©lomfîet, ©labe,
•jbet er ©rønt at boite paa,

-fjer

# onningf abe!

er

©i »i! iffe gjæffe jer:
©ee! »i fmfe ©ommer;

Dg

oor

EDÎober, bun

er

uccr,

©ore ©øftre fommer:
ßitier og ïufmbffjon,
Sftofer og fioler;
9tøb og gut og btaa og gron
©re bereø Äjoler.
De er unberoeié enbnu;
Äbm ba b'b faa længe!
ßille ©rummer! fom fim bu!

dommer, ©iger! Drenge!
Äan bu gtcebe big oeb Sibt,
$aore ©ørneffare!
3nb i ©uff'en tit oé tit!
©i

er

©ommernarre.

5.

(Soalett.

$ibioit! bcr er ©oalen min ïro!
3b nu ba! faa bor oi ©ommeren jo!
©or fjern, ßogerenbe fra ifjor!
©ferne bon faaa et ïagfammer boer,
©bgger og bolber bet feto i ©tanb
hjertelig oelfommen i oort ßanb!
2Iltib beffjeeftiget! ub og inb!
Df) og neb! bib og bib fom en ©inb!
£ooer ei $ib til at gi’e os en ©ang
gørenb oeb ©ommerenéS ©nbe engang:

—

253

©pifer oê af meb et fort Røirretit ;
$orjt naar familien femmer faa Oibt,
Sft ben fan ffjotte ftg fetø, faaer pan £ffo
Sit oé at more en ©ang etter tø.
©itbig pan femmer, og tiblig pan gaaer,
9ttt ubi Reffen om Sinteren fpaaer,
«Siger jyarøel tit ben gptbne Sang
#øor er bu penne ben Sinter faa tang?
|>ar bu anbenftebé ©emmer maajfee,
Siens ei per paøe $rofl og ©nee?
#ar bu et anbet Spfffteb ber,
Stens ei par Spger og ©terme per?
©tier mon foeer bu Sinteren pen,
$or at opøaagne meb Saaren igfen?
3tf ja! faa ffat jeg jo og engang
©ooe min Sinter
@ub oeeb poor tang
Sccnfer bog: ©en, fom fan øæffe big,
Sit {yoraaret ogfaa oit fatbe mig.
—

—

6.

Øleifefang.

Op!

©otené ©traater oinfe big
Ub i ©ubS frie «Ç>at !
©aa gjennem Sanbet Ipfielig!
©tig øøer Sjerg og ©al!

©ee! ©trommen

jo ei [titte ftaaer:
©en Prüfer tpftig fort;
#ør! Sinben muntre Singer ftaaer
Og fufer, ftpgter Port.

Dg Sîaanen reifer pifl og per,
Og traetteê ei berøeb,
Og ©oten oøer $aøet feer
Og gaaer i #aøet neb.
.

O, Stenneffe! ber ftbber bu

Og teengeë i bit |>jem;
$riff op! og fee meb munter £u
3 fremmeb Serben frem!

—

254

$»o »eeb, b»ot Soffen blomfirer big;
Saa gaa og føg ben fun !
3U fort! iec ÛJÎorg’nen ffjuler fig!
Snart tommer Ulftenftunb.
gab fare Sorg og œngfîligt ÜSîob!
©ub§ Rimmel btaaner fro;
$rtyb banbfer let, t)Oor Sorgen flob
goefl tun til gçffen îro!
3)in Äjoerligtjeb beer’
®n Rimmel faoner

Çrugt, faa
big,

Og Ijoert et fjerte faaer oifi
Sog fun utrættelig!
Cm

7.

oibt

Sit

Sommerbag.

2?inben oifter, gboet ftjceloer,
brtyôfer fine Ouun,
Og ben tiare Rimmel fyoceloer
Ooer oê et blaat fßaulun;
©jennem guftenê milbe Stromme
Sçnfet Sarmen fagte neb,
Og Staturen, fom i Oremme,
©r forbçbet i 'fin Çreb.
îrceet

gab

Itytte!
£or,
Sangen gfennem gooet
oê

—

Sonbagèfkebt
Siebe

fjernt

$eüigbagen

be

ftynge!

naaer;
en munter
jïlçnge

f>aa Seien gaaer.
aarle tjenter
til Sfooenê £jem,

Sçenë $olf
Og i Senbagétlccber benter
©ng og iDîarf og Sfoo paa bem.
8.

Cm

Sommerbag.

0>oen ftrammer ub fit tâleebe,
himlen faroer glaben blaa;
àlare, Ityfe Solger fmaa
©anffe blçe paa ganbet treebe;

—

—

255
Srebbenê Slomperpo be oœbe,
Jrceffe fxg faa uben Srag
2ltter {»en faa foloerfmuffe

3

bet

pille |>aø, og ougge

29îob ben flare

©ommerbag.

©neffen bip pcm Sanbet fltjber ;
©om en ©Baneê pBibe Ârop
Super polten ©eü pg op;

Sangfomt Äjolett Solgen brpber;
$ib ben pg mob Sanbet ppber
®?eb bet robe Surpurflag.
Set en $lof 3 e fb«t feiger,
plaget fyen i Suften bølger,
$aa ben flare ©ommerbag.
9,

(Sfter JRegtt.

Doer ©foueneS ^öalte Jage,
©om pg brebe fjernt mob Sep,
Sette Spger enbnu brage
$or en jagte ©ommerblcep.
©olen fam'fer blege flammer
3 ben buftig fine ’Otegn,
Dg et ©lør af ©elomor brammer
Doer ©foBenê bunfle

#egn.

9Jîen, bbor ©tien frem mig leber

©jennem ßng og 2lgerlanb,
©olen flare ©trimer breber
Doer Sîarf og ©oenb Sanb.
Slgren btigger let og oinfer,
ßnb af Otegnenb ©raaber futb,
Og for ©iet jmuft bet blinfer,
©om ©emanter, lagt’ i ©ulb.
fDtebenê lune Sinbe lufte
©jennem ©ommerfocrlben flar,
Sille Urter pille bufte,
Om poor gobt be nu bet t»ar.

SHoblig ffinner ftirfemuren,
©fpen fjœnger Ipê og let
©jennem îaarer leer Staturen
©om et Sarn, ber npb l»ar grccbt.
—

'zy
256
10.

äJlotqenfange.
i.

üfêu ringer

aile Äloffer mob
Det fimer i fjerne diger.

øfty

;

$»er øenbag SDforgen fyeit paani)
øtor ©læbe mob himlen ftiger.
Det toner meb So» og Sriié og Sen

gra jjorb

'»ob

Sarabiiøf)a»en :

Det »ar en øenbag dtorgen ffjon,
Sor grelfer flob ofa af ©rauen.

gor oê fjan »anbreb’ i ©tuben
£an gif til be Debeé dige.
Sil Sioet meb flor £erligl)eb
#an »iibe for oø opjlige.

neb ;

211 Serben» ©læbe begrabet laa;
du frtybeë »i alle Dage:
Den ©læbe, øonbagøfolen faae,
Den Ifar i Serben ei Stage.
Der fab

en ©ngel bua ©ra»en§ øtcen
Slanbt Silier i Urtef>a»en;
■fban fjegcb’ meb fur Salmegreen,
£>oot 3efué ftob ofr af ©ra»en.

Dg ber ble» ©læbe f'aa gorberig,
Sig ©læben i ©ngleé Rimmel:
Steéfongen lofteb’ op meb ftg
Sit Sioet fin Sotneorimmel.
©ubê Som ffal Ijolbe meb ©ngle Son
Sieb jubel i Surabiiét)aueu:
Det »ar en Øenbag Siorgen ffjon,
Sor grelfer ftob op af ©ra»en.

257
2

.

^ ©flen fliger Selen of),
©en fpreber ©ulb paa Sip,
©aaer ooer £ao og Sjergetop,
©aaer

ooer 8attb og
©en lommer fra ben

23p.
faore Äpft,

$oor iparabifet laa;

©en bringer 2pS og 8io og
©il Store og tit Smaa.

2pft

©en bilfer os enbnu faa fmuft
gra ©benS fOiorgenrob,
£oor ©rccet flob meb eoig grugt,
•fboor 2ioetS Ccelb ubflob.

©en piljer os fra 2ioets £jem,
£oor forfl ©ubS 8io opranbt
iïReb
Som

Stjernen ooer Setplepem,
©ftenS 33ife fanbt.
meb
©ubS Sol ubgaaer fra ©fl
©g
©n pimmetjï ©lanbS paa 3 c ib,
©t ©limt fra fßarabifetS ftpft,
£>oot Sioeté 2lbilb groer.

Og

alle

Stjerner

neie

ftg,

•fioor ©ftens Sol gaaer frem:
©en ft>neé bem £)iin Stjerne lig,
©er jtob oeb

Setplepem.

©u SoleS Sol fra 23ett;let)em !
f?ao Sal og 8oo og fftriiS
gor poert et ©limt fra 2pfet« $jem
Og fra bit fftarabiiS!
-

3

.

9îu

titte til ffinanben be faore 231omfier fmaa;
©e muntre gugie lalbe paa £>oeranbre ;
fttu alle gorbenê 23ern beres ©ine opjlaae;
Uiu Sneglen meb £uus paa DU) g oil oanbre.
©en

Ijcrre

©ub og Staber ben minbfte Orm

er nerr

£>an feber gugi og IDÎarfcnê 8ilie 1 læber ;
©og DJtenneffeneS Sont par pan allermecft fjerr
©ub aanbet paa ©iet, naar bet grccber.
17

—

—

258
©ubê Son

feto

et Savn og paa

Ärtybbefiraa t)an Xaa;
3orb foruben ©conge.
©ubê •jMmmerigeê §r^b bar ban tooet be Smaa
Dg Stornier fra tÇarabifetè ©nge.
©ubê «Son bar oê faa tjccr; ban er ©orneoennen ftor:
#an bærer ©arnet ob til ®ub baa 2bmen.
|>an Storm og $ao betoang, ba ban oanbreb’ baa ^orb;
©îen ©otnene tegeb’ bam oeb ©armen.
D bu, fom oê oelfigneb’ og tog i $aon be Smaa,
6n ©torgen fee oi big i tfîarabifet!
Du teerte oê tit ©ub oorc Dine ofsftaae
©oinbelig ocore bu loobrifet!
bar

£anê ©ugge ftob

baa

—

11.

Slflettfattge.
l.

3 fjerne

Äirfetaarne t>xfl

©u Slftenftofferne ringe.
Snart fooer üben gmgl baa tüift
©teb &ooebet unber fin ©inge.
tKu famleé ftreenber fjont igjen.
Som fugleunger baa ©rene;

©ien ben, fom bar flet ingen ©en,
oeb Äocelb alene.

£an fibber

Snart rutter ub ben (titte ©at
Sit Sfbggeftor ooer Rimten,

Dg ben, fom fibber meejt fortabt,
Seer ob imob Stjerneorimlen;
Dg gjennem $immel|loret ub
Der ftinner Dine fulbftare:
©îilbt feer ben fjerre flore ©ub
$erneb meb fin Stjerneffare.
#an feer tit fine ©om ba oift,
|>an feer tit £eie og Oiinge,
«Seto tit ben lide fugl baa .ftoift
fDleb £ooebet unber fin ©inge.
Sil bem, fom fooe, feer ban bn,
£an ougger fuglcneé ©rene;
Dg ben, fom bar flet ingen ©en,
4>an taber ei ftbbe ene.

i

-

»

259
©et SBarn, ber f^rteø meeft forlabt,
©ub gaber felo oil beoare:
#an fenber i ben ftille SRat
Sil gorben fin
Sngleffare.
©e fprebe bereé SBinger ub,
SRaar alle Sine jig lufte.
©elo oaager fjele SBerbené ©ub
SBeb ©fabningené ftore SBugge.

2

.

S5lio t>oê oé, naar ©agen Ijelber,
©u fjcere gaber og ©ub!
SBlio t)oê oé, naar URørfet occlber
2lf SSattenø ©lufer ub !

#enfbreb ooer ©al og £øie
©it ©tjerneflccbebons glig!
©aa luffe oi trtygt oort ©ie,
Og flumre fobt fy'oé big.
SBlio f)oê oé, og oi oil bromme
Dm (Snglebørneneé greb;
©in 2lanb gjennem |>immelftrømme
SBil fufe til oé neb.
i Cioeté Ulige
SBil faone alle be ©maa.

Og Äongen

SBaa (Sngleneé Jpimmeljtige
©fal

SBatnefjccle

gaae.

SBlio fyoé oé, naar ©agen
©u fjeere gaber og ©ub!
Dg SBarabiioloi’ft occlber

2lf SRattené ©lufet

ub.

3

^eg

er

frert,

fyelber,

.

jeg fooe oil,

mit ©ie luffeé til;
©ec, o £erre, oenlig neb
Sil mit bunfle -fjoilefteb!

Og

17

260

#ai ibag jeg fynbet, ©ub!

©let min ©tynb ba naabig ub.
■fjexxené iftaabe, 3 e f u 23lob
©jøx jo l)»ex en Uret gob.
9XUe bem, fom jeg t)ar tjær,

2Rænb og Äoinber, fjern og næx,
©maa og ©tore, f)»ex en ©lægt,
Sag bem i bin SBaretcegt!
©tanbé ben oilbe ©mertes ©pil!
Sut De oaabe Dine til!
Dg lab taoê i Suftené ©trom
SØtaanen jee paa ^oi'bens Diøm!
12.

jfyffalig, (tjffalig

©ubéfreb.

fy»ex ©jæl, fom fyai greb!
Dog ingen fjenber Dagen, for ©olen gaaer neb.
©obmoxgen! ©obmoxgen! fang fuglen j>aa &»ifi;
Sibt faae ben Slftenfolen bag gœngfeletê Otift.
Sibt bufteb’, tibt niffeb’ ©maablomflex oeb ©ity;
$øx 2lften laae De înuujt unbex £agt»eiieté ©fy.
Sibt legeb’ ©maabaxnet i SØtoxgenfol xob;
!ßeb Äocclb bet laa paa Seiet faa fülle og bob.
fPaa 3oxben ei leoex faa jalig en ©jæl,
3o Sutten tan omfïifteè fxa SØtoxgen tit Â»ælb.
ßtyffalig bog Sjælen, fom fjenbex ©ubéi $xeb,
©fjønbt ingen fjenbex Dagen, fox ©olen gaaex neb
©obmoxgen! »i fjunge meb fuglen fyeelt fxo,
©fal fel» i morfe jjængfel til batten »i boe.
©ubå Som fan ftg gtæbe fom SBlomflex »eb ©xty,
©fal fel» be tigge fnuuft unbex Siftencné ©fy.
©om 23axn fan jeg fxrjbes i Søtoxgenfol xob,
Dm ogfaa jeg fox Slften ex fülle og bob.
©ubëfxeb og ©obaften! »i fjunge »eb Jfyælb:
20ox i>exxe fet» beoaxex f>»ex ffygtenbe ©jæl.
ßtyffalig, fyffalig f)»ex ©jæl, fom bax greb!
©ubé $xeb ex ©jælefolen, fom albxig gaaex neb.

261

©moofugleneë Suleglœbe.

13.

Commet, 3 forglofe oingebe Smaa!
Kornbaanb for eber ocb ßaberne ftaae.
3uul er iwcntc ;
S)a fîal 3 petite
$obe fra gulbgule, brobfoangre Straa.
faa folbt i ben SDÎibointerê Stunb;
Sparfomme §obe 3 flnt'C ba fuit.
Staffelê fmaa Spcebe!
^oor er jer ©læbe?
SIfflœbt jo jtanber ben oenlige Sunb.
$et

er

3orben oeb 3uul er en ^reifere fob.
$orte 3 ©læben, fom runbtorn gjenlob?
3 fïal og fjunge;
Spæbe Smaatunge
Koibbre fïal Herren en ßoofang faa fob.

Smaafugle! ni^f3er faa fro;
forfførre
fïal grumt eberê 9îo.
3ngen
Skipper og fønger,

Kommer ba,

eber ganger
Koift oeb ben

Og
IKunter f>aa

SDc

14.

Seilig
2t>fl

|>oor
f>oor

bet
be
be

Ijelligc

ben

er
er

at

tre

lanbligc

So.

Kottget.

Rimmel blaa;
fee beføaa,

gtylbne Stjerner blinïe,
fmile, E)Oor be oinfe
Øs> fra 3orben of) til ft g.
Kommer, Smaa, og borer iil!
3eg for eber [junge oil

Om faa føs og milb en Stjerne;
3eg bet Oeeb, 3 fyore gjeme:
himlen fyoter eber til.

SDet

mibt i

3ulenat;
Stjerne glimteb’ mat;
Sien meb eet ber bleo at ffue
©en faa flår f)aa Rimtene Sue,
oar

-Ôoer

en

Som

en

liben

Stjernefol.

262

Sangt fyerfra,

i

£3fterlanb,

Stob en gamme! Stjernemanb,
Saae fra îaarnct »ift paa fiimlen,
Saae bet Styë i Stjerneorimlen,
Sien i Sinb |aa barneglab.
Ulaar ben Stjerne, h)ø og blib,
Sob ftg jee »eb SDÎibnatêtib,
Sar bet Sagn fra gamle
î)age,
2lt en Songe uben 2)îage
Sfulbe febeê paa »or 3°b.

3>erfor ble» i ©fterlanb
glab ben garnie ŒTianb ;
îf)i ljan üilbe bog faa gjerne
See ben Ityfe Songefijerne,
$or ban lagbeê i fin ®ra».
fiait giî til fm Songcé Slot;
Songen fjcnbte bain faa gobt,
Utu faa

•fiimte og meb fijertenéglcebe,
2lt bet 2l)è »ar nu lilftebe,
fi»orom garnie Spaabom lob.

fiait

meb Son og Stjernemanb
Straj ubbrog ai ©jîerlanb
$or ben Songe at oplebe,
$or ben Songe at tilbebe,
Som »at fobt i famme Stunb.
Slare Stjerne lebte bem
Sige til 3erufalem.
Songent Slot be gif at ftnbe;
SDer »ar »el en Songe inbe,

2)ïcn ei ben, be lebte

Slare

om.

Stjerne bafteb’ frem,

Sebte bem til 33etblebem;
Düet
Stob

fitytten, la» og lille,
faa fSubfelig ben ftillc,

Straalebe faa lt>ft og milbt.
©labe ubi

Sjæl og Sinb
fintten inb.
®er »ar ingen Songetrone,
©et îun fab en fattig Sone,
23uggeb’ Barnet i fit Sfjob.

(Singe

be i

263

ØfierlanbS be oife ©îccnb
$anbt bog (Stjernen bet igjen,
Som be ffueb’ i bet $øie;
Sf)i i ©arneté milbe Die
gunflenbe og flår ben jab.
Den nat bem et Segn faa oift,
2lt be faae ben fanbe (Skrift;
SDerfor neieb’ be ftg gfabe,
Offrebe paa gplbne $abe
ffiogelfe meb foben Sugt.
©il 3 Smaa ei ogfaa gjerne
See ben [pfe, milbe Stjerne?
gor ben Äonge b^bt jer neie.
Som ©ubS Otigc bar i (Sie,
Dg nil luffe jer betinb?
Seer 3 til ben Rimmel blaa
SDïeb be gplbne Stjerner paa,
Der ben Stjerne ei 3 fînbe;
©?en ben er bog nift berinbe :
Doer 3efu longeftol!
Sbi bet ©arn, fom nar paa 3°vb,
©lenet er en ftonge ftor,
Dg fyan ftbber nu heroppe,
Doer alle Stjernetoppe,
©eb ®ub gabets ^nire $aanb.
©eier eber fun, 3 ©maa!

£an fra jpimlen feer berpaa;
Senber b«'n nreb .jjjettenSgIcrbe
Son og ©riis til f)eie Sæbe!
Det er ©ogelfe for t>am.

Stjernen lebte oife ©îcenb
Sil npfnbte $onge l)en;
3 t) flr °9 e " l’flflban Stjerne,
Dg naar ben 3 følge 9! cnie
Äomme 3 til 3efu3 v>iftDenne Stjerne, IpS og milb,
Som fan albrig lebe oilb,
(Sr fyanS ©ubboméotb, bet flare,
Som b<m lob oø aabenbare,
Sil at Ipfe for nor $ob.
>

264
15.

øp, jjung

Sor @o

og

SSoaifnttg.

glæb big, î)anmarf$

Son

Sfob er gvon,
Og blomjlerrig oor $al.
Sieb Slaiteofranb! i tyfe £aar
•&un fommen er, ben unge Saar;
£un bb n M fjor fin Sat.
er

blanf,

bor

3)en Sal er f)øi og Içê og flor:
Si paa ben fyelc bibe 3orb
Sr ŒTiarf og Sng faa grøn;
Si paa ben ()ele Serben! ©
Sr ©al og $bi og Sfob og So
Og Suft og Sfç- faa ffjon.
See! #imlen! jjugte bet forjlaae:
©e ©t)bcnê $erligf)eb forjmaae
Og reife glab mob Sorb;
■Ôer fiæber fig bet frie Srtyfl,

£>er foge be meb freibig Soft
©e gamle Slœberl ©b 0 £cr lufter
&er toner

bet fra bt>6e #ab,
fra Olbtibö Srao

bet

Om flore Äcember! 3b i
$er {junger etib ben banffe 2Ranb
Om Sfjolbl og $robe! jyobelanb
Og om ben garnie $ib.

£er {junger

enb ben

minbfte ©reng

Om ©anmarf, beüigft
Om Sfjolbungcctten

$er fjunger

enb ben

Sang

og

botb;
minbfte Sie

Sng,

Om üSrenl Sei ban fiolte Sø,
Om 3uut og ïo.rbenffjolb.

Ob, jjung og glcrb big, ©anmarf! Son!
Seb -jôab jlaaer ftæmbeljoien gron:
$er ftraften! Slanb enb boer;
■fjer brufer Serben! flore Scelb
3 Sfçen flçber Sjerg og fyjelb
Og Sjælen ooer 3o6>.
—

265
16

25c

.

Sutnerittgen.

tøo cg tøoftnbétøoe,
Der be broge üb fva #alb,
Dg bcr be femme til SBrattingéborg,
Der flöge be bercé îjalb.
Det bonncr unber 9toé, be banffe #ofmænb
ber be ubvibc.
«are

.Hong SJiilaué ftanber paa fyoien £inb,
Dg feer f)<in ub faa cibe:
,,-^ci fmoe be ffæntøer bercé Sic faa fal,
2lt bem tøfter f)er at ftribe?
’

#or bu, Siöarb Snarcnfoenb !
Du fyaoer oanfet faa cibe.
Du ffal frifte biéje Jîæmperé Saaben,
Dg til bem unber ïjalben ribe."
Det

car

©icarb Snarcnfoenb,

£an inb unber Jjalben treen:
„3 ere min #crrc edfommen,
3 Dannerfongené füïænb!
®r tyer nogen af Dannerfongené fDîænb,
®om Dtyftcn lifter at ribe,
#an toce ba iffe for længe,
4>an mobe mig paa ben jpebe!

feilten af eber, 3 banffe $ofmænb,
Som SD^ften fan ribe bebft,
2)îeb tjannem eil jeg ftribe ibag

Dm

begge

core

gobe £efte."

De &'æntøer faftcb’ ïærning paa ïaeelborb,
Den îærning ranbt faa cibe:
Dg bet falbt ungen £err Rumble til,
£an ffulbe meb Sicarb ftribe.

-fåerr Rumble flog bet îaclborb fammen,
|>am tøfteb’ iffe længer at lege;
Det oil jeg forfanben fige,
£ané Äinber blece faa blege.
„■fjor bu, SBibrif 23erlanbtøn!
Du eft faa fri cn ®fanb,
Du laane mig Sfimming, bin #eft, ibag,
3eg fætter big berfor fßant.

266

SBorge ni og Oiibbere føo
25em feetter "jeg big til Q3ant ;
fanger Sfimming'nogen «Stabe ibag,
SDu tage min tjngfie Scfteré $aanb."
Saa fatte ban ftg paa Sfimmingé
Saa glabeltg monne f)an ribe ;

Sfimming fpteé
2It

banneïn

bet

unberlig

Sag,

oære,

ftob Spore i Sibe.

2)et ferfte Oiibt, be famtnen reb,
beliebe oar baabe faa ftcerfe;
Senber gif Rumble! Sabelring,
£ané Stjolb faa langt i Sîarfe.

$>e

®et anbet tRibt, be fammen reb,
2)e oare to ft'æmper baabe,
2)a braft begge bereé Sabler i to,
Og Rumble fra Sabelbue.

„Su ^aoer jeg big fra fejlen ffubt,
jeg ounbet bin #efi;
Siig mig, gobe, unge Rumble,
Soeben bu fommen eft?"

Su t>ar

„ftong Sbelon er min gaber,
Äonge ooer Sirtingé Canb;
dronning (Sline er min Siober,
Oet figer jeg big forfanb.
@n

Selo faa bebber
Gtt

Äccmpe

ooer

jeg unge £err Rumble,
Sirtingé 8anb;

5lf Äcrmpeftcrgt faa

oibt beromt,

Som nogen Sianb reife fan."

„®r Äong Sbelon bin gaber fjerr,
35a eft bu min greenbe ;
25a gioer jeg big bin £eft igjen,
3eg big iffe forre fjenbte.
6r

dronning (Sline bin Sîober bolb,
er min fulb gobe Sen,
Saa tage bu nu Sfimming igjen,
25u eft min Softerfon.

#un

267

Dig

nu

begge ©fjolberemme,

Du binbe mig til benne (Sg;
Dg rib faa til îjalben igjen,
Du fige, bu oanbft ben Öeg."

3nb fom ben unge $err Rumble,
Sar flæbt i Äjortel gron:
„Dtu paoer jeg Bunbet min £eft igjen,
Dg bunbet ben jfjellige ©oenb.

3eg paoer Bccret mig i ben 2unb,
Dg janget ben Äcrmpe gob;
Dg jeg ©ioarb ©narenfoenb,
SSanbt pannem Beb fëgerob."
bu unge £err Rumble.
farer alt meb ïant;
Det Bar alt meb Sillie gjort,
Dm bu ©ioarb banbt."

„£or

Dg

Det

bu

Bar

Sibrif Serlanbfon,

Dg pan oilbe alting Bibe :
„3eg riber mig i Diojenlunb
Dg feer, poor ©ioarb mon tibe."
©ioarb fianber ubi Sunben,

Dg feer ban Sibrif ribe:
„ginber mig Sibrif bunben £) er
#an pugger mig Dtifbeen fra ©ibe."
,

$rem ba laffeb’ Sibrif Serlanbfon,
©fimming monne unber pam ffribe;
©ioarb rpffer op ®gen meb Oîob,
£an turbe pannem iffe bibe.

Dronningen flaner i poten 2oft,
Dg feer pun ub faa Bibe:
,,-fMéfet fommer ©ioarb ©narenfoenb
Sieb

ßgen

oeb

Äongen fianber

fin ©ibe."
Beb

Sorgeleb

Ubi fm Srpnie faa np:
„£iøfet fommer ©ioarb
£an forer oé ©omnier i

©narenfoenb,
23p."

268
35er
©er
©er
2Jîeb
©et

gaaer ©aube paa

Srattingêborg,

banbfe bc (taufe «^elte ;
banbfer ©bar, ben fîcerblmbe ©»enb,

dgert uttber fît Scclte.
bonner unber Otoê, be banffe fiofmanb
bcr be ubvibe.

17.

^olger ©attfïeë <$ange.
følger pattfkeø Puøøe.
O&oløev fanger O

25cb Seire grccéfc nu $aar paa ©olb,
#»or forbum tæmperne bruffe.
ifha Seire fbb ber et gammelt ©fjolb;
©et ble» Holger ©anffeé Sugge.
©et gamle ©fjolb »ar ber Spffe »eb:
©et »ar meb Otuner inbgraect;
©et bar, fom Sugge, til ©jolunbé Sreb
tong ©fjolb i "Saab o»er £a»et.

3 Suggen faae jeg paa Sog og ®g;
©e fufeb’ »eb Sorgenë Otube.
$ra SDtarfen tog be bet gule Oteg;
©et ble» Holger ©anffeå $ubc.
3 Suggen fjerte jeg harpers tlang
Og ©ang om tcemperneé ©eire ;
©et »ar be banffe ©fjalbe, ber fang
Om tcempebrotter paa Seire.
3 Suggen fmelteb’ en ©ang mit Srpft,
Sig $a»fruftemmer fra So»en;
©et »ar be banffe 3omfrucré Otoft
%xa fyruerfalen i ©fo»en.
3cg glemmer albrig ben banffe ©ang,
©om tæmper og 3 om f r uer fpuge ;
Og f)»ergang jeg tjorte ©fjolbeté klang

—

3eg

fjerte min

Sugge gpnge.

Jåcifcr fititl.

0>aa »enlig en Orot jeg albrig faae,
©om teijer t'arl meb be ©ine blaae;
Sten faae jeg Sarolué i #arm opglobe,
3cg for »ilbe Sibpené barber mebe.

—

269
©arotué

»av flor, bog titmaabe lang;
Danben be nobbrune Soffer fjang.
£an3 £o»eb »ar runbt, tjans Dine pore;
Daa Dvne»inger tjans Danfer fore.
•fbanê Äinb »ar ffarp, tneer bruun enb røb;
3 ©pog tjan ©angeren^ £o»ffo brøb.
3 Äraftleg [tob fan faa tjøicft ©tabe,
Dg tefteb’ en Dîibber i «Staat og $tabe.
3 $frperneø ’Jîaab »ar ft'eiferen pørp,
£»ab port tjan faae, oftjøieb’ tjan førp.
£an fab blanbt Sfjalbe, Diismamb og tpræper,
Dg ccreb’ tjoer Danfenø og Drbeté Dieper.

Dm

3 Dtjp »ar Äarl en tuenbe Dranb:
£ans Sanbfe neblfneb’ öep og Dtanb;
Sit Søccrb tjan joingeb’ mcb Seierøglæbe,
Dg Soa'rbet gjennemp'ar Staat fom 5flccbe.
3eg mange fronebe $o»eiDer faae;
'Sten alle be »ar mob Sarolué jmaa.
Dog fieiferené Ärone jeg agteb’ føie
Diob Stanben, jeg faae i ben Storeé Die.
Pe

ttrlxi

Sot» Ofibbere fab

»eb

^«uningcr,

Âeiferenê Dorb;

Den trettcnbe meb bem i dampen ubfoer.
Saa længe jeg reb meb be toi» i Dfp,
3nbtU »i beelte $æber og Stjp.
©eert legeb’ meb Sanbfer i Dtjp fulbfnilb;
Stolt (5ngeler reb meb Sang gjennem 31b.
Daar hertug S amfon i ^almbtreen,
Da rtjpeb’ baabe planter og Steen.
fom ingen $err 3ber noer;
Der in funbe gribe bet ftpoenbe Sfær.
£err 8o»e optfffeb’ lägen meb Ofob,
Dg Dttum foømmeb’ fom yiff i 3'tob.

3 Dtjpløb

©er in fføb Drnen i tjøiep glugt ;
©re» Sffiolter fproengte tjüer Dort, fom »ar luft.
£»ot 3 t>m f ru »v niffeb’ bag ©itter og Stang,
Som $ugl ß be» Diuur pg Dtioev foang.

270
STen fterfie
»ar from fom flærf:
Surfin bar Sanbfer og ’Dicéfcfortf;
§or -ftebningefjælene Sif»en bab,
Saar ft'ro» og fiooeb fyan fplitteb’ ab.
3>en minbfte fab eoerjt »cb Âeiferenè Sorb;
£>anê Oïaon meb S» gjennem Serben foer:
3>en minbftc 3æoning, fulbraff og ff jon,
Sar Oîolanb, Âeijerenè ©ofterfen.
Saar Oîolanb i gruerftuen fang,
3 ©tegerfet atle ©maaterner forcing ;
Sien blæfte Oîolanb tit (Strib »aa 2uur,
3)a gungreb’ i Sorgen fjßort og OSuur.

3>e Sininger glemmer jeg ingen ©tunb:
■&iin Sif» oar en OSanb til £aanb, fom til
Oîet atbrig jeg Ijerer et £otn enbnu,
3Sin ©jæt jo tommer Oîolanb ifju.

18.

Reiferen ftbber

«Rotant».

»aa golben Stol,
#an taler til fine 3>renge:
„3 ffal ribe til Oîunfeoat,
Og fæm»e baabe fyaarbt og længe.
#æloten bliver fyjemme til 2anbe»ærn,
Og $æloten ben ffal ftribe;
Solo ubaf be »»»erfte OSænb
$>e ffuile til Otunfeoal ribe."
3>e flæbte fig i bereë fyaarbe Sr»nie,
Og fiege »aa bereé #efte ;
©aa reb be bem til Oîunfeoat,
©aa 3°0>ett oar fcerbig at brifte.
©ol ffinner faoert »aa Salen f)en,
®en ffinner »aa ©fjotberanb;
©aa er fagt om Oîolanb 3 fl 0,
#an ffulbe oære forjte OWanb.
<£>an talte til fine Ârig^mænb,
Og oar fyoerfen milb eller f»ag:
„Si maae oel bie »aa ftjenbcn t;cr
Oen fyele ubflagne 2)ag."

OSunb;

271
®et

»ar

Kongen SSarftliuô,

£an fy orte

bet i fm $al;
2)a bob fyan ub (aa (lov en #ær
21t ribe til (Runfeoal.

&an bob ub af fine bebfte Sîœnb
©aa (tor og ftcrrf en £(cr.

„Su oit oi ribe til Sunfeoal
Og fee, fyoor bet ganger ber.

Su fïal »i ribe til Otunfeoal,
2lt (ange Keifer Karl,
2tt binbe Sefytnié hertugen
Og fyœnge Solanb gatl."
ÎDe banbt

t>aftig ©poren paa gob;
#e(tene ©poren îjenbte.
5De jatte (tg i ©abelen faft,
Og rafï be ©angere renbte.
©aa reb be, (om be funbe bebft,
Ooer 23œffe og ©umpe blobe.
2Jîan (aae oel attenfyunbrebe SDÎanb
©ibbe paa ©ulbfabler robe.
bet ba melbte Olioer garl,
$>er fyan (aae benne $ccr:
„Solanb, bkcê nu i bin Cuur!
#oot oil bet gange oê fycr?"

Og

Solanb jatte Cornet (or fin SSunb,
Og (aa blccfte ï>an (aa (ajî,

Si SSile, (a oel ti ©ange ti
$)et fyorteê fyjem i #a(i.

Og melbte Sepmiê hertugen,
gor Sorbet (om fyan ftaaer:
„Su blctfet Solanb ooerlfybt,
6n Ufcerb nu fyan faaer."
©oareb’ fyan ba ©eoalon garl:
(®ub ftraffe ben Sibber Sob!)
„Solanb ffjemter meb fm Suur,
Sleb fyam fyar bet ingen Sob."

—

272
Sten SRolanb riber i Otunfeoal
$orft btanbt atle paa Sangen;
Saa fcelbte t>an be Rebninger,
Sel t)imbrebe Stanb ab (Sangen.

fDeftene ginge i IRunfeoal

Sil Eneterne op i S lob.
<3aa er fagt om be tjebenffe Stcenb
9fb ylugten be ftanbe lob.

:

flpgteb’ til Starftliu« Songe
Og fcereb’ for I)am bereø Søb:
„9llle ere falbne, og alt er tabt.
Og iffe er Dîolanb bob.
Si t>ar albrig fjanø Stage feet
De

Ubi bet l)ele Sanb ;
$an fcelbeø itfe meb noget Socerb,

Og albtig fyan binbeé fan."
Og bet oar Song Sîarfilhrô,
"Sun ringe oar l)an i £>u,
Der ban fif bore, at Sfjolbene brafi,
Og Oîolanb oar b«l enbnu.
19.

S£tjm ©ja'lïanbêfar.

©n Sife nu oille oi fjunge,
•£mrer til, baabe (Samle og Unge!
3 fMlburö lieg,
|>oor ©taal og Sli) gjor Sinben bleg,

3eg oooer be banffe Drenge.
Og bet oar Song Snub b'i'i Otige,
£>an monne paa Sngellanb frige
Steb £ilburé Seg,
#oor Staat gjorbe Srnben folb og bleg,
|>an oooeb’ be banffe 'Drenge.
—

Det mefte

l)aobe bon ounben,

Og fab fom Songe
Sra Jpilbutø 8eg.

i lUtnben,

Da fanfeb’ Sritterneê Songe
9lf Stcenb baabe gamle og unge
$il fMlburé Seg.

273
$an oilbe

nu prene bet ©ibfie,
fyer bau X'ilbe 9tiget miffe
3 -Çnlburê ßeg.

Da bleu bet muntert tit #oüe;
ftong Änub t)an oilbe ei fooe

$ra ifjilburê ßeg,
$oor SBlobet bli’r folbt cg Äinben bieg.
„•Ôerub, mine Äaetnper alle!
„3 ÛTÎarfen monne be falbe
„Sil #ilburê ßeg.
„■ôoor ©taalet gjer Äinben folb og bieg,
„3eg oooer mine banffe Drenge."
@aa fette be

Äongcr

toenbe

(Snboer fine trofafte ©ßenbe
ïil

|>ilburê ßeg.

$erjf brugte be ftg meb ffîile,
Dg bet foruben al >^r>ite
3 ■pilbure ßeg.
meb ©ppb og ©oœrbe.
Da ferft bloß ber ßiß faaafccrbe

Derefter

—

3 -fMtburè ßeg,
#oor mangen en Äinb bleo folb og bieg.
SDÎen fritterne oare faa mange,
De gjorbe oé Beiene trange

3 'Ôilburë ßeg.
Det belbebe langt ben ab Dagen,
Da Danmarfø Banner bleo tagen

3 ■fMlburé ßeg;

©aa mangen bleo ber baabe folb og

bleg.

Dg tpfteé ß^ffen at foigc;
De Danffe begpnbte at oige
3 <£>ilburê ßeg.
,,©aa heftig Britten ban trænger"

©iger Spm,
„gra £ilburP ßeg."
w nu

ei

—

længer
18

■

274
SWob $rœ faa fcctter ban

SRpggen:
„£er er en urimelig îrpffen
„3 £ilburê Ccg."
—

£an f)ugger en ®reen ubaf 23ogen:
,,94u ferft bli’r ber 9Uoor af Siegen

3 >Ç>ilburê Seg."

©aa ftiffer l)an ben )>aa Sanbfen.

,,£erfrem

nu!

igjen

nu

£il #ilburs Seg!
©aa gjorer nu dritten

£erfrem

til

Danbfen!

om

Âinben

3 banft'e Drenge!"
©aa bar be fortalt oè om îprfen:
fDîeb îpbffen ban prooebe ©tprfen
3 ^»ilburê Seg.

—

bleg!

nu,

ba ban nu tabte fin gane
bßaa Ârigens ben blobige 33ane,
3 £üburé Seg

Dg

—

31 f £efien ban buggebe ©odnbfen,
Dg fccftebe ben paa ganbjen,
îil £ilburê Seg.

Dg brugte ban #alen fom gane,
Dg bien ben ba gjenberneé Cane
3 #ilbur$ Seg,
|>oor ©taal gjorbe ïpbfïen og ïprfen bleg.
©aa gjorbe Z t) m ba meb Âoijîen.
gor gjenberne ftaffet bleo griftcn
3 $ilburô Seg.
—

gor banfïe ©occrbe be funfe:
De Dobe be laae ubi ©unfe,

gra -pilburè 8eg.
ait jom nu ©eiren car ounben,
Ânub honning oplob bau faa ’Dluuben
Dm #ilburs Seg:

Dg

„Du font flivr’ 33anncr af 23ege,
„Dit SJiaon bet oil jeg

„gor &ilburé Seg.

nu

oge

—

275

„Stytn Sauner eil jeg big falbe;
„Det Saon big Del monne tilfalbe
„2If pilburé 8eg,
„poor mangen en Äinb bleo folb og bieg
„pü (ccl mine banffe Drenge!"
20

SBonben

—

@t. ßoorentiuS.

beber meb liben So,

naar

'Segnen flaaer paa bané
pue;

oaab, fun übet f)anê
îanfer bue.
'Det oar ©t. Saorentiué, ban agter en Äirfe at bt>gge;
Sbi ganger ban ub paa ben brcbe Sei meb îiggerpofen
Saar Saaen

er

folb, og Seggen

er

paa

©anger bon nb paa

ben brebe

Stygge ;

Sei alt meb fin
manbé

fattig

5ßofe;

(om Sltcrltyé, tyans Äinb ben oat (om
en Sofe.
Det oar ben hellige -perron« Slanb, ban (anfebe ©ulbet røbe;
pané ©fo oar reoen, tyans §ob oar banen, bet gforbe

■pané Dine be

oare

barn megen Slobe.

pan (amlebe mogle ©ulb og ©elo alt paa be Sigeê ïrapper;
Sien albrig tyan eier en ftjortel nty, ban gaaer i be gamle
Äappet.
pan briffer ffebfe bet tiare Sanb og albrig Sinen (aa rcb;
îtyi bebffen ©bbife ©tyriftu« braf i fin ufftyjbige Dob.
0g albrig ban tager oeb anben Slab enb ©tobberbrob bet
(orte;
punben rioer ban« bare ©finb alt for be rige Slcenbs Sotte.
Sien, ba ban langer til Sunbebty, tyaué îiggerpofe oar (ulb;
Sien albrig et Sein tyan røre funbe, (aa mobig ban falber

omfulb.
ben Äirfe reife;
Siuren ffulbe Deere rob og ttyf, meb Saarne ffulbe ben fneife.
Ørnen fltyoer i oilbene ©fty, tyan fan fine Singer ftreeffe;
Det mcente ban, ©t. Saorentius, be Saarue ffulbe batn
rceffe.
Den Slulboarp fraoler i btyben Slulb, boor ©nuben ben
fan bunbe;
Der oilbe ban, ©t. Saorentiué, ben -scteen ffulbe Äirfen

pan tingebe funftige Slcftere, ber ffulbe

grunbe.
18

276
alt ubi ben bare ©fjorte;
»eb 35ag, ben »ar om
hatten borte.
Dm Sporgenen laa baabe Half og ©teen »ibt om paa ben
grenne £ebe;
©ligt gjorbeé af alle be Srolbe fmaa og alle be Hcemper
lebe.
Saorentiuê »aager »eb Stibienat, t>anö Sanier tobe faa »ibe;
Det »ar ba ben forte Srolb, fan ftanber »eb Stunfenéi ©ibe:
„■fjor bu mig, ©t. Saürentiuê ! ben Hirfc jeg brigger paa

35e Sîeftere mure ben lange
Sten puer ben ©teen, be

Dag

mure

©lette;
Sil bu mig goben Sturerlen meb #aanb og Stunb forjætte.
Dg bu ffal gi»e mig ©ol og Staane, bertil bine Dine baabe,
(Siler bu ftge mig, poo feg er: mit Saun bet »ært bin
©aabe."
Det »ar ©t. Saorcntiué, pan niffer meb <§>o»ebet brat;
Det »ar ba ben forte Srolb, pan bygger en Hirfe »eb Sat.
iféor ©t. 8a»rentii »enftre Die, tilmeb for bjuiben Staane,
|»an bpgger et langt og prægtigt ïaarn, ber fpneê i fiele
©faane.
$or @t. Saurentii fioire ©pn og for ben robe ©ot
|>an bpgger et anbet Hæmpetaarn, bet fpneé »eb Sone

pot.

—

Saorentiné ben Storgenjtunb ftaaer glab for gplbne Sllter,
Der briffer ban af ben pellige Half og fpnger en beilig

Sfalter;
Sien, bengang ©olen pun gif neb, og Storfet bet bre» paa,
Da maatte ben

fperre faa forgenbeé paa Starfen ene gaae.
„<£uor ffulbe jeg pitie bet Stolbenaun, naar jeg bet albrig

»ibfte ;

mine Dine to inat tit Srolbene mifte!
D, ©fabe for mit gamle ©pn, fom jeg et fan beuare;
Sten allermeeft for ©ol og Staane, be flimre begge faa
flare!"
Den -jperre tagbe fig neb og bab alt paa ben grotrne $oi,
Da p»rte pan i ^oien brat en SPuSlen og en ©toi.
Det »ar bet arrige Srotbebarn, faa faare pané Dine runbe,
Dg Stöberen ganger op og neb og tpéfer pant, font pun

3eg »iéfelig

maa

—

i'uttbe.

„©laa big til Saalê, min

©lut, bu labe ©raaben fare;
Su tommer {yinb meb ©ol og Staane, meb Gpriftmanbs
rare

Dine flare."

277

Dg bet Mt ©t. Saorentiuê, ban blioet faa glab tilmobe;
greift »ar ©ol, og frelft oat Sïaane, bertit t)ané Ditte gobe,
îiji ba bett lebe îrolbetttattb ab hjemmet monne laffe,
ftan figer : „Du occte oelfommen i n b, alt i bitt egen
—

.

Saffc!"

ba ben lobne $rolb, ban ff«g i ftoien inbe,
Dg
Dg ffrige gjorbe bet lille Sarn, tilmeb ben lebe floinbe.
ïrolben baobe faa btybt unber Sïulb be frogebe Sonnegange,
Det tager ban til meb Satn og Sio faa ffynbelig at gange.
ba be unber Äirfen fom, ba buffet ban op ftn $anbe,

bet

oat

—

Dg

Da
Da
9lt

monne

fnufe

om

ben ©totte

ben flirte, bet oar

Da funbe

oaa fiirfeguloet ftanbe.
ficctf. og bet meb megen l'arme;
bane Sigt, meb ftne £eloebeé

ban meb fit Satn og Sio

gtibcr ban

Stime.

$an ftaaer,
Sofer bané Äoinbe fit lange ftaar,

Dg

—

et Sem, og albrig Senet flette ;
ban albrig
enÄatmp, i benne©tunb oeb Sunbefitfené©totte—
tore

^enbeé

Söffet i ©uloet

rinbe;

©tolpe tpf og ficctf bet Saanb bun monne oinbe.
bun ©teen i famme ©tunb, og ©teen bleo tjenbeå
Unge ;
naar Çotf i Äirfen
meb
$oüebbaanb,
fit
ftaaer bun
fjunge.

om en

Da bleo
Der

21.

Âofoênobcn.

©n Âofoénob
Saa fpaoet flob,
Omtumlet oilbt af Sooen.
Seb Sljtenb flpft
(Sn ©tonn i £oft
Den reo fra ftofoêfïooen.

„Slf!"
flageb’ ben,
„fpoor ffal jeg t)«u?
—

—

itoi

bleo min fl jaerne mobcn?
Slanbt £oal og ftai
3eg fan jo ei
3 Dpbet faefte Stoben."
I

„©tpilbt er min flraft;
Stin funbe ©aft

,

278
(Si foo-ger ©rfnenê Dfrme.
Äolb ev bin ®ra»,
35u flore f>a»,
Dg jeg befyooer 'Barme."
!Dfen herren lo;
£>an flceber jo
|>»er fDiarfenô Urt og Silie.
©et minbfle %io
Äan i!fe boe,
Diaar ei bet <er fyans Siflie.

Sag $a»eté ’Banb,
©er, »ibfte bun,

8 aa ©en i bet fjerne;
Sleb frugtbar ©runb,
Sten uben 8 unb,
©en uenteb’ bua en Âjœrne.

Dg

Rebben bre»

Dp bua bené Die»
$ra D3erben3t)a»eté So»e;
©en ferfieb’ Diob,

Dg ©en flob
Snart beeft meb

Äofosffo»e.
$»er ©fibber, fom

SU ©en fom,

$anbt ben ei mere nøgen,
■pøit fleg mob S ty
3 Salmerê 8 b
Sîob

Rimten Dlftenrøgen.

<£>»ert ©anbfjebé Drb,
Ubtalt bua 3orb,
Sieb Dløbben er at
©et er et $rø
Saa bitben 60 ;
Sien ©ub bet fan

ligne:

»elftgne.

Som biin en .fty ft,
<St aabent SStyfl
Äan bet i Serben ftnbe;

Dg »eebfl bu »el,
Dm ei en Sjæl
©et fan for Rimten »inbe?

279
©aa tal bet ub
baa ©ub;
8ab ©tremmen bet bortrioe!
Gt palmetræ
Sil ©lægter« 8ce
Äan @anbbeb«orbet blioe.

Og fiol

22.

SJlonben i S3rønben.

©n ipilegrim

i ©vfnen

brog;

£an (in Äatneel oeb Sømmen tog;
©ee, ba bleo Otyret løbff og fhj,
©aa SWanben maatte for bet fltye;
Oet gato fig oolbfomt til at fnofte
Og Senenc mob bom at lofte.

3 Slngften til en Srønb ban lob
Og burtig of> baa SRanben frøb;
SDîen Obret bum i Otaferi
forfulgte brat ab oilben ©ti.
$an tabte fin Seftnbigbeb,
8ob fig i Srønben falbe neb.
©og, fom ban flab ben lofe ©teen,
Oa bang ban øcb en SBrombærgreen,
£oi« fri'ffe, grønne, tbtfe #ccffe
23ar oøjet gjennem SOturen« ©brceffe.
Oer focetoeb’ nu ben arme IDÎanb.
©in Silftanb ftcrrft bejamreb’ ban;

£>an løfteb’ Oiet ob og faae
ftamelen« Srubfel«booeb ftaae,

©om om bet oilbe oilbt barn bibe;
ÜJicn lob ban Oinene nebglibe,
©aae ban baa ©rønben« bçbe ©unb
Gn Orage meb obfbilet ÜJÎunb,
©om oilbe ben b«m puge brat,
3falb b«n falbt fra foage 5trat.

3 benne grœêfelige ©ocroen
©aae ban bet trebie ©bn meb ©etoen
Sbi ber, btoor jætten« ©tamme pob
meb baloffjulte 9tob,
i ©tenen« lofe ©raus,
meb ben b°àbe ÜJiuu«

3 ©brcrffen
Oer
Oen

jab,

forte

280

Dg ftlebe meb fïarpen ïanb
Çaa Koben gjennem ©arfenê Kanb.
De frabfeb’, teoe, fïubbeb’,
graoeb’,
Dg oeyeloiiê paa Dîoben gnaoeb’;
$ra ïreolen ofte SKulben gleb
Dg riéleb’ bt>bt i Sronben ueb;
Dg alt fom ©rufet falbet oar,
©log fragen op fit Dienpar,
Ht fee, om ■betffen meb fut üyrbe
©nart falbt meb b«m, ben oilbe myrbe.
Den ftaffelê SHanb, af llngft
og Heb
Dmfpænbt, i ©««'Ig af oiêfe Deb,
3 benne frygtelige îiraa
fyorgfæoeê efter Kebning faae.
9Hen, fom tfan cengfîelig arb.eibeb’,
Dg runbt omfring meb Diet fpeibeb’,
Da oinfeb’ yanr en ©reen faa fyulb,
3lf fobe, jïjonne SBrombcer fulb.
Hu

fit ban Syft,

meb

famt fin flage,

Den nære, mobne j^rugt at fmage;
famelené Kaferi ban glemte,
©i Dragefynet t>am beflemte,

3a, Hybelfen f)am gjorbe fri
$or SHufeparretö Drilleri:
•ban Dyret brole lob paa Hi'uren,
Dg ffjæloeb’ ei for Dragene Suren;
ban SHufene lob Dîoben gnaoe,
benryft af hæftenø rige ©aoe.
De SBrombcer fmagte barn faa fobt,
Ilt ei ben Hob, t>am baobe mobt,
SHeer baobe noget at betybe,
Haar blot ben grugt ban funbe nybe.
Du

fporger: „boo oar benne ©jeef,
glemme reent fin ©træf?"

©om funbe

—

©aa oib, min lien! ben SHanb eft bu!

bor gabelené Ubtybning nu.
©ee, Dragen yift paa SBronbené Sunb
©v Deben meb

opfpilet SHunb;

261
Äamelen fyijî, buis -ôarm ubbrob,
fêr Siüctê 2tngft og Sioetê iftob ;
Saa (vage ©veen. fom big er gioet,
35u fooeoer mellem 35ob og Sioet;
35e io, fom lueffenê Dîebber gnaoe,
©om big i öronben oil begraoe,
35e ÜJÎuué, min Öen! er 35ag og 9tat.
35en forte nager, t>ati> forborgen,
35it $rce fra Elften inbtil borgen;
$ra borgen inbtil Slftentibe
Slrbeiber ligeroii? ben f)t>ibe.
Og nübt i benne Äbal og Sroft
35 o g lofte Citoetê forte Soft,
9Xt bu Äamelen, Sioetë 9?eb,
35ob,
Og at bu iffe
3lt Sfufeparret 35ag og Sat,
35u cenbfer ei,
naar fun bu fat
Äan faae be Sær, fom Äoiften berffe,
35er oojer ub af ©raoené ©træffe.

fragen,
—

23.

.fjefteffoen.

$a enb miéfjenbt, i Äaar jaa trange.
Sortne monne paa Sorben gange,
35a mange 35ifciple f)oé barn boebe,
©om £>cel fjelben bane Orb forftobe,
Sar ofte bet
ufjeert ei
©it £of at bolbe paa Sanbeoei,
§orbi man unber himlene Slaa
Sebft taler og bebft fan forftaae.
35e bebfte Scrrbomme mangelunb
35a t>orteé af bon§ bellige Stunb;
Sfcer oeb Signelfb, »eb ©jempel
©jorbe ban fig boert 3oro til 3empel.

(Sngang i Slanben rolig glab
■£>an gif meb bem til en libeu ©tab,
3 Seiend #julfpor noget ban faae;
35et

oar

en

fbefteffo,

ber laa.

■fåan til ©t. Çeber oenbte fig
bet jern ob mig!"
ei ret opremt;
nof paa Seien bromt

Og fagbc: „3ag
©t. Seber

$an baobe

oar

282
Om

#øifyeb,

Serben^

$normeb

Regiment,

be fïefie bebft er
©ligt £)av i
ingen
Og bet nor tibt tjonê

hjertet

tjent.
©fronter,

gjnblingétonfer.

#itn ginbing barn for ringe bli’er.
3a, berfom bet nor Ärone og ©piir!
üRen Duggen buffer b«n ci, min îro,
(Sftcr en brufien £>ejteffo.
Oerfor ban i>onebet bortforte
Og (ob, font om f)on intet fjerte.
3efué i fin Saugmobigbeb
©eln bnicb’ ug mob 3ot'ben neb,
2og fjernet op og ton bertil.

3>a nu i Spen inb be nil,
£il ©mebenb (Seje pen |an goaer,
ïre fßenbinge for 3nict facrer.
Og bo paa ïoroet ©faren er,
SDet foelgeb ffjenne Äirfebcer.

#an ffeber faamange ber og fao,
©om for tre 'fßenbinge gin eb maoe.
35 e frugter tager ban meb fig

Og gjemmer

bem i fin

Äjortelflig.

(Ru gif be ub af en anben fftort.
£>er nor ber iffe bpgget ftort,
fßaa SDÎarfen intet fpuus, ei Set,
(Dfob ©olenb SBronb ci minbfte ïrer.
Og meget (gaebe man forfanb
3)er ginet for en fol 35rif IBanb.

Sortjerre, fom gif foran alle,
(£t Sitr lob ub af fligen falbe.
©traj bonbe ftg ©t. lieber buft
©om efter fofibar, gpiben Jrugt.
O et San bet læbffeb’ ret batte "SRunb.
$erfe 3efub, efter

en Uben ©tunb,
til
Jorben
fenber,
igjen
•tpnorefter Øeber atter renber.
Og faaban lob biin nife $oie
3)cn ftine Dîpg fig ofte boic.
3)et nareb’ ingen ringe $ib.

Gt Sctr

\

283
©a

fo^be Herren »enneblib:
bu gaaet, ba bu ble» »avet,
©u fuube big megen SDteie f^aret.
•P»o ringe ©ing forfmaaer, ben tibt
OJÎcia noies fiben meb ganffe libt."
„Dar

ftrcij

24.

SRorgen.

ÿîu ffpber ßt)fet jig i ©ften »»,
©en unge borgen Dîattenê ©crppe løfter;
©enø blege Øtobme farmer SfpeitS ©ofr.
Dg ffinner gjennem SfooenS fjerne Alofter.

Dg Stjerneffaren
©en »iger, naar
Äun

inb i himlen gaaer;
ben Solens Äomme fïimter:
enb i 2Stf)ren ftaaer,

Dforgenjtjernen

Dg fmilenbe

ubi fin

Fortgang glimter.

Dg $?orgen»inben foran Solens fbarm
©aaer frem. og »ifter rolig mig imobe;
OJÎilbt tinbre Dolgerne paa SoenS Darin,
Dg SfooenS flaut og alle Daffer globe.
Slaroaagen Soerfe fyæoer frg i Sfp,

9lt t)ilfe Solen meb fin giabe ©rille;
©ens Sang opoccffer 'Diarl og Sfo» og Dp,
Dg ©agenS Sarm aflofer Dattens Stille.
©en fülle Dat meb [fumle Sfpggepaîr
SPfaa brat for ©agens milbe 8»S bortromme;
©bi Solen paa fit Slafpn ©læben boer’,
Dg fpreber DtibnatSmulmetS foare ©romme.
©la'ben leer;
SDorgeurobenS

^orpnget

»aagner £aabet af fin ©»ale;

©et aabne Die ÄraftenS ©obt>eb feer
Daa gjelb og So, i Dcarf og Sfo» og ©ale.
©en unge ScrrFcS

25.

SBlccê, Sonbenüinb,
Smelt
Sab be

Dg

$otaaröfang.

lab Solen bore

big!

3fen fra bens ftiile So»efammer!
npfobte Dolger boltre fig.

banbfe tinbrenbe i Solens

flammer!

284
©fin milbt, o ©ot, fra bine ÎDÎarfev blaae!
©3 ooer 3orben bine ©traalebabc!
Sab Slomften af fin Sintergrao opflaae,
Dg ©fonen fnipffc fig meb unge Stabe!

Dg fee!

bu

ftiger paa bin Sœlbeê Dag,
omgioen af bin OMorgenrobe.
3eg foler, Siiib, bit lette Singeftag,
Dg gpnger mig paa bine Sooer btebe.
3cg ougger mig paa goraarsluft faa milb,
3 {Çoraarêluft jeg fpreber mine Singer;
3eg baber mig i SOiorgenfolene 3lb,
Dg gtobenbe mig op mob Rimten {winger.
•Soit op mob Rimten ftiger jeg meb ©ang,
3 ftcrrfe Joner ffal min $rpb ubjtromme.
■fiuor mine gæbre jig btanbt ©fper foang,
Der oil jeg og min goraarêlpft ubtomme.
©pnf unber mig, bu jneebebccfte Dat!
Dpbt unber mig, 3 fyoibe Sjergetoppe!
9iu orimter bet t tjoien #immeljal,
3cg borer mine Srebreé .ft o ab heroppe.
3eg fpnger meb: oetfommen ff femte Saar!
D ©ot,

1

Sîeb Slomfter fmaa bu mine Date prpber;
Det brune Sjerg fin ©ommerflæbning faaer,
Dg Sæffen gjcnncm gronne Dale brpber.
ftlar fra fin Saffe ocetber ftilben ub,
©olftraaten oarmer, #immelregnen occber:
Dg Jorberige. fom en pnbig Srub,
©taaer fmitenbe i fine fpoitibéflæber.
26.

SlarSftberne.
/ornnrct.

2)et bagmitber

ooer

3orben f>aarb,

Den fomnier, ben fommer, ben
3'ornpet aanber bete oor Sgn,

(iflige

Saar!

©olftraaterne fpnfe fom gplben Segn.
Su bræmmes ©fpen af purpurne ftanter.
Det mplrer af 3°rben meb ©ræs og Slanter.
$ra Jvæet pipper, munter og gtab

|>oert

i

Dieblif ub et

npégjcrrigt

Stab.

285
©nbnu et Øuggen be Stpføbte bobte.
Øe er’ libt forflytte, fom ©ørn, ber er’ føøbte.
See £>ifi ! af Suppen en Sommerfugl flaip,
Gibt ffjœi't ben flouer meb Binben omfap.
Øg Bølger i fpaoet fpngenbe gaae;
øer

foømme fornøiet fiffene fmaa.
3<i, Snaren er fommen, fuglen bet fjunger,
©jcnfobelfen prifel af tujtnbe Junger.

—

3

o m m t r t n.

Øen friffe, ben folige
Øer fegeb’ i Joppen af

goraarløinb,
Søg og Sinb,

Øg ßuftenl liflige Stilbbeb oiger,
3o f)øiere Solen paa himmelen fiiger.
Øer er i 3ovben en mcerfelig Äraft,
Øer »ibt og uubtømmelig brebel.

øet er oeb ben, at Silberne lebe«
Jil Slanten^ Dtøbber meb rigelig Saft.
Øg Silberne Stoben af Jræet amme,
Øg lofte ftg i ufpnlig glugt.
Øg ©reen og Äoifte meb Slab og grugt
Ørioel oeb bem af Øreøernes Stamme.
©t eenligt grø, ber ligger i 3°^»
©n Stilling, ©artnerenl
fatte,
©ribel af Ärcefter, ingen fan fatte,
Spirer oibunberligt, triøeø og groer.
#iint grøforn brpber ben fafte 3°ïb,
Stpber meb fpcebe, fpirenbe Siabe
#»o gaø ben Stprf’e?— ben ^emmenbe
Bojer og fætter Slomfter i glor.
©n flig ugranffelig SQJagt og Stprfe
©aøel ben 3 0l'b, oi SOtenneffer btyrfe.

Øtnfu

—

—

Sten bille kræfter, Staturen bar lagt
3 3°ïbenl Sfjøb, i Safternel Äilbe,
fiængel enbnu efter Sarmenl SDtagt,
Jrænge til Solen, ben ftcerfe, ben milbe.
Øg berfor fpnfer Solftraalen neb,
Seb Btibfommer! Jiber, breenbenbe t>eb.

Øg Sarmen lægger ftg brebt oøer Sanbet,
Jrænger igjennem ben bampenbe 3o i'b,
Øoæler, boor Optanten i Stilt>eb gtoer,

giabe,

286
og fyeber Sanbet.
Den brommenbe, bcn forbçbebe 2uft
Sugger ftg mat i Slomfferncs Duft.
Saa SD'îavfcrtê folbcftraalebe gtaber
fjffun et Jnfeft Singerne baber.
Se to fuglene fmaa i Suffene bpgge
Dg tpe tit Stabene« fetige Stygge.

Og foangrer Suften

Su fpneé Saturens fjerte at flaae
Steb fulbcre tputéjlag. pebere gaae
Straaler fra Solen ub ooev 2anbet,

Og pebere loftes Dampen af Sanbet;
$va biin betpngebe, taoe Sfp
2pnene tibenffabetigt ftpe.
Det er fom Hjærligbebé frugtbare Sanne
Sit faune 3<>ïben mcb SUmagtô Slrme.
Og firben, greben af Sotens Stagt,
Ubfolber nu fin ppperfte fßragt.
De gplbne Straaler baglig forgplbe
Âornet, ber gpnger i fjerltg $plbe.
ffrugterne robme paa ©reen og Hoift,
Sofen bluffer bag Suffenc t)ift.
Urter og Slanter, og alt tjoab brioeê
Saa Starfer og ©nge, meerfelig triocé.
Jpøftf n.
Saar enbt omfiber er Sommerens Dib,
Da følger Røflen, rolig og btib.
Den par et fertigt, Oetfignet £oerO,
Den bringer frugten af Striben^ Dage,
©toer Sättig og "Sig en Sfjccro;
Sten aloorlig beu peger tilbage.
Stens ben oanbrer, Ipber benê Soft:
Som ebers Ubfocb er eberS fjøft.

forben er nu beroliget. Cuftcn
foligt. Dræerne flaae
Søiebe neb af frugten berpaa.
£øet paa ©ngen, jom karlene flaae,
Cigger og tørreé mcb liflig Duften.
Stanber

2®blernc meb ben røbmenbe jlinb
Stuffes og famlet, .Hornet ffal inb,
alle er’ giabe,
$øet i Staffe
—

287

$ber fyciï trahit i ©aarb og Sabe,
Ovbner fin ©fat mcb betccnfjoint ©inb.
£imlenê Selftgnelfe, frelft unbev gare,
greift unbev Sejlin.^ af Seir og Sinb,

©falber

bet

nu

meb

ftlegt

at bebare.

Hinteren.

#often er nu forbi. üJîeb benne
©tyncê bet fom ben febenbe Äraft,
3orbenê 3 n ^ ve bibtü bar fjaft,
Sîeb ©t
®n

er

fommen til Sïïîaal og ©ube.

Sommerfugl Ug,

i fbœbenbe ©anbê,

Softet af Singer, fine og fagre,
SSifte ftg for bor unbrenbe ©anbê
Saaren benooer 3ovb at flagre,
fåbab bar benê Sœring? Sljtenenê £>ug?
ftbab bar benê Slanbe ? Sinbeneê ©uf?
2>enê Cib bar fun fort, og ftaffet benê Styff;
33lcn boenbe fobte ben ©ommer og fâofl.
#oft og ©ommer igjen fom Sarber

©ugeb’ ben lange, folbare î>ag,
Øtooring af Jbrben meb mægtige 3)rag,
Og fïifteb’, fom t)ine, gornter'og garber.
Su melber ftg Sinteren fyaarb og ftveng;
£>a fpinber jig inb ben guulnenbe Sccng,
O a jgnttbeê be foftebe Sîarferê ©tubbe
3 ©nce og 3^ fom en ubt)re ffßmppe.
Sanbet, faaoibt fom Oiet fan fee,

|>b(leê i blobe îœfjter af ©nee.
Slabet, bet fibfte, fra ïræet falber,
©renene bæffeê meb blanfe Ârtyjîaller.
ßuften ftyneê behöbet af Äulbe,
gabets Seiger ei længere rulle;
4>abet enbog, faa ftolt og flribigt,
©agtneê i Jfulben, foier ftg fmtbigt,
Cægger fit boitoptaarnebe Sanb
3 fafte ïïîaêfer tæt unber ßanb.
©unbeneé Sober buggeê i So,
Slåen, iinené ben iler, lænfeé;
groften flaaer berober en Sro.

hete Gaturen i ©tilpeb f amfes.
Suftené ©trotnninger fpneé at ftaae
©title, uagtet ©totmene gaae.

Duggen tangs meb ©tenene fr^fer.
©oten ftiger om Sporgenen mat,
Doet ben taoje, poilenbe Øtat
©t StorbtpéS blegt og ftaffcnbe tpfcr.
Jiben ffriber meb ftanbfet 2ob;
forben potter, forbï>bet i Janter,
hptlet i ©neens og 3f ellé ©bob
Den3 oarme fjerte fagtere banfer.

©agtere,
fSanfet bet,

fun meb fagtere ©tag
men bet ftaaer iffe [titte.

Sif Dæmringen brpber atter en Dag,
Stf jtutben Cioeté eoige itilbe.
Sif ©neenê fßuppe brpber igjen,
Ubobeligpebené SBitteb for forben,

Çoraaretê ©ommerfugt ftagrenbe ben,
SJteb SMomfter og ©traaler fra ©pb tit
SSotgerne oalte paanp mol) Sjorben,

Storben.

Ståen banbfer i ©fonen paanp,
SOfarferne bufte. Jaa gerne ftpe,
Dg purpur faroer ben brioenbe ©fp.
©nbt er ftrebstebet, Star et, ber poileb’,
Jil Ubgangspunftet igjen er itet.
—

27.

®io mig, ®ub,
©aa for big jeg

Soofang.
en

tpfatmetunge,

ret fan

[junge',

■boit og tpbe'tig!
©aa jeg fole fan meb ®tæbe,
©obt bet er om big at f’oæbe
ttben ©fromt og ©oig!

bin ©tanbb forfpnbe;
2ab boer 2JÎ ørgen mig begpnbc
Dagen meb bin SßriiS;

himlene

Dg nåar Stftenftoffen ringer,
Sab min ©ang paa Sctrfcoinger
©tige ligeroiiP.

289

■Slibrig noffom big fan lare
ÜJlanb l'a a IDiarfog fyugl i ©fooe
§or bin SDÎifïunbbeb,
Sige gob i fftç og 9îæbe,
©jer bu, oê lit (Saint og (Slæbe,
2)îeer, enb (Sngle oeeb.
£oert bit B auf er [tort Bibttnber,
3 bin Siiébont ingen bunber,
©ont af ben £>ar oft;
3) a are tor bet negte,
big er Sllting ægte,
Qllting mageløft.

.Suit en

Slt boê

©ræéjet lig er t)»er en ©tytiber,
(Snber, for fyan ret begtynber,
"

Sisner i fin SSaar.

•Snmle jelü forgaae af SXElbe :
fDïen i

grunbfaft ©ubboméoælbe
©ttig bu beftaaer.

Dine

gaae tilgrunbe !
Sloncr ffal be Dnbe
^oiroleé, oeireê Ijen,
2René i Stlberbommené Dage

fyjenber

3a, font

herlig kræfterne tiltage
•fpoé bin gobe Benî
for be rare;
bercé ©raoe
oi bit Drb:

gjenber fttyrte,
©labe

oüer

-jpore

©ont en Mainte, font .en Seber,
Oianf opgroer og ftg ubbreber
9îetoiié£)cb paa 3°^Dm enb

gjennem Dage Ifaarbe,

Slomfire ffal i bine ©aatbe
|>»ert et fbjerte ©fub,
Bære fÇrugt paa gamle Dage,
SRebené

ßiegob

og ©fou
@ub!

Bjerg
er

gjentage:

19

£tyü)fenöc 5ïnmœrîrttngcr
©. 163. £f)iobi, bet nucoerenbe
©. 160. aqtte, eicbc.
©. 164.
©n ©pig, et
Sanbffab £f)t) »eb fiiimfjorben.
tre
©øm
©.
166.
Sauter).
ftørt
©citfjiob, bet egent«
(meb
—

—

—

©. 168. tcegført, bofcbelt.
©. 170.
lige ©Berrig.
a:
ben
Sobne.
©.
170.
ørfé, arbeibe,
fjaratb Sufa
ifeer cm ipiøining og ïïîarfarbeibe, f. (Sy. at ørf'e og bprfe fin
©. 173. fforbelanb, et SanbfM i ben Befilige
3orb.
bet
Oeel af
mibterfte Utorge, omtrent nuøcerenbe ©ønbre 33et«
©. 173. ©übet ©tiganba 3: ©aaenbe,
genljuué 3Imt.
Cøber.
©. 175. Sangcnœê, paa Jétanbé Utorboftfpft.
—

—

—

—

—

—

—

©. 175. fjfaltlanb, fjocebøen paa ©fjetlanbéøerne, nueetreube
ïïîainlanb.
©. 175. 23 altan b, ben Befilige Oeel af gran!«
—

rig, ifcer

Sftormanbiet.

ipinguinalf.

—

@.

©. 184.

190.

©eirfugl,

alca

impennis,

ïrolbfcinbe.

©eirlfilb,
©. 192. Qlufterneg, Øftcrce.gen (©. 204), Øftcrleben,
bannebe af be iétanbffe Ørb leiS og vegr b: SSei, Sanb, Sanb«
ftræfning, betpbe: Øfterlanbene, l)Borneb Dtorbboerne forftobe
alle Sanbene Beb Øfterføcn fra ïïîeftcnborg af til bet fjBibe
fjas; altfaa fornemmelig be Benbiffe Sanbe cg ©arberige.
©. 193. Øftmanb.
©aalebcê falbcê be Dîorffe af 3nbl>pg
gerne paa 38tanb, gcerøerne og be ffotffe Øer, forbi be fom
til bem fra Øfien.
©. 194. 33 i g e n ubgjorbe tilligemeb
ben
Oplanbene
fpbofllige Oeel af Dtorge, fom bengang jtrafte
ftg inbtil ©øtaelccn. 33igen omfattebe ©træfningerne ceb ffacet,
Oplanbene bem oppe i Sanbct. 3 be ælbfte £iber f)ørtc 33igen
til ©anniarf, men be norffe
Songer Olaf SrpggBefen og Olaf
—

en

—

—

—

291
ben

fettige

Unber

»anbt

bette 9?a»n

bet

tilbage.

—

©.

195.

Sie egrim er ne.

®jer»t;eb be»
tjenbtc 3tibbt)ggere i Sanbftrœfningerne omiring ©ötaeloen.
©. 200. 2om»i, uria troile, Seift.
©. 202. Øfter i
23igen, f. o. 3 ben meefi inbffrctnfebe SBettybning ft>neê 23igen
at betbbe Sanbjtabet paa begge ©iber af Däto-'gjorb; beraf
@. 217. tjelbe, beîtæbe, fnityffe.
Øfter i 93igen.
©. 219. Sftaag, ©lægtning, grænbe, ifeer ©ooger og @»i»
©. 224. teife, »ætge.
©. 226. §ebebç, bet
gerføn.
nuoærenbe $abbebb »cb ©Icäoig.— ©. 227. $itbe o: .£>itbur.
©. 228. gilb, retftaffen, bbperlig.
©. 229. til»
@. 231. fæt, X^f
teife, ubfee, beflemme tit ©n.
falig, Ityffetig; i ©ammenf. ufæl, oennefœl, feierfæt, frebfæt.
©. 231. #nifar, Øbin.
©. 232. #irb, £of.
©. 242. QSitre, ben 33ife.
©. 242. SBætte, ©eniué,
©. 261. „ffornbaanb for
S)æmon, 2tanb, ©fbtéaanb.
eber »eb Saberne ftaae."
Sigter tit en ©tit i Sforge at
©. 265.
fætte kornneg ub tit gugtene »eb Suletiber.
Sfatb,
Seit.
©. 266. beliebe, £ette.
Saabe, begge.
©. 267. ftjeilig, gob, retftaffen, ftog, forflanbig.
©. 272.
Sonbon.
©.
275.
atm.
Sunben,
rnøgtc,
megte, magte a:
277.
©.
Äamp, atminbeligt fftaBn for ©teen»
megen, meget.
maéfer, Sampefieen.

foretomme

be

formebelft

bereê

—

—

—

—

—

—

—

—

—

—

—

—

—

—

—

—

—

—

—

! I

ëWt/L
%>
et

8.9..6.9.gl

Bp.rg.en

Bo
cl

15.JIIN, 'ïR
7, SEP. 51 j

og

Dansk

Ryng

Dæsebog.

Kursus for de lavere

3«?

_

.

\

HERTZ'S KARTOTEK

V.

Andet

Danmarks

Pædagogiske

Bibliotek

450007084

