Et Bidrag til Belysningen af det Comiskes foragtelige Misbrug.



Dersom En i et foragteligt Blad (og ethvert anstændigt vil da ikke optage Sligt) skrev at jeg gik med snevre og altfor korte Beenklæder, og derpaa tegnede  demdet af: saa lees der. Lad os nu see, hvori det Comiske ligger? Det at et Msk.Menneske har et Par snevrere Beenklæder end  AndreAndre er da  ikkesandeligen noget at lee af, – ja i det Høieste kan en Enkelt, hvis han en passant bliver opmærksom derpaa lee deraf – og er det faktisk, at  jegha har saadanne Beenklæder, saa er det da ingen Vittighed slet og ret at fortælle dette Faktum. Og dog lees der –der? naar man læser det i et Blad. Hvoraf leer man da? Man leer egl.egentlig af at læse Noget paa Prent som kun ved et Brud paa al literair Anstændighed kan blive prentet. Lad mig oplyse det med en Analogie, og jeg gider sandeligen ikkea søge efter det Fine og Pæne, naar jeg blot finder det Træffende. Den som har haft Leilighed til nogensinde at iagttage kaade og uvaarne Drenge, naar de troe sig ubemærkede, vil ogsaa vide, at det at slaae en Fjert, at gjøre en uanstændig Gebærde o: s: v:og saa videre bliver anseet for en uhyre Commerce, en Vittighed der vækker Latter. Hvad er det saa de lee af? Sagen selv er end ikke for Drengene væsentlig latterlig, men Det de lee af, er at hvad der ellers  som en Uanstændighed vilde blive honoreret med en Dragt Prygl, at  detdet har de vover de her, mellem dem at gjøre paa Commerce. Saaledes ogsaa med hine prentede Vittigheder, det Pirrende ligger i, at Noget siges paa Prent som hvis det overhovedet skulde straffes, kun kunde straffes med korporlig Revselse. Det Pirrende ligger i, at den aandelige Forestilling om en Presse-Forseelse  pludseligh maa ombyttes med den om Gadedrengestreger – og dog er det paa Prent.
Lad os tage en af vore store og berømte Mænd – (jeg vælger dertil en Saadan, for hvem jeg selv bærer den dybeste Høiagtelse, og som jeg tør tro om, at han er forvisset derom min ringe Person betræffende, og fordi jeg er forsikkret om, at han har Statsmands-Blik nok, til let at see, at det dog er en høist alvorlig Sag, hvorledes man fordærver den simplere Klasse og Landets Skole-Ungdom ved en oversvømmende pøbelagtig Comik) altsaa lad os tage Excellencen Ørsted. Naar  der i et foragteligt Blad blev skrevet: »da Excellencen Ørsted idag spiste til Middag, tabte han noget af Grøden paa sine Buxer, som sees af den følgende Tegning.« saa vilde der blive leet. Og hvad er det saa man leer af? Man leer af at der er Noget trykt som kun ved et Brud paa al literair Velanstændighed kan trykkes, det pirrende ligger i den Forundring med hvilken man seer det selv. Man leer –
          det forstaaer sig ikke Alle, det er ligesom med  deBørnenes kaade Drenges Uartigheder, der ere Forældre, som omtrent staae ligesaa lavt, de lee og synes  atd den uvaarne Dreng er en Satans Karl, saa vittig. Enhver blot nogenlunde Dannet leer ikke, og det er altid Tegn paa en Svaghed i Charakteren at lee af en Uanstændighed, det er ligesom at beundre en Skjøges Skjønhed – thi er hun Skjøge, da bør jeg aldrig ville see paa hende. – Lad os see hvad Decorum er. Selv den der i Ærinde kommer til hiin ædle Statsmand Ex. Ø:, naar han er saa  uheldig at komme til hans Spisetid – da gaaer han igjen. Dette er ikke blot for som man siger at unde en Mand Madro, men der er en Undseelse som gjør at man ikke gjerne vil see det Store udenfor sin rette og væsentlige Belysning. Tag denne Undseelse bort, lad det blive anseet for Vittighed paa Prent at fremstille en berømt Mand i alle de tilfældige Combinationer, hvori noget Mskligt vederfares ham (det være nu sandt ell.eller blot opdigtet, thi dette er ligegyldigt) saa har vi den literaire Foragtelighed. Man vil see hvor let det er at være vittig paa den Maade, det vil da sige for Enhver, hvem det falder let at være fræk thi denne Vittighed er slet ikke Andet end Frækhed. Enhver Tjenestepige, enhver Tjenestekarl, enhver Skoledreng veed, at det kunde hænde fEfor Exempel, at Excell.Excellencen Ørsted en Dag gik ud i sin gl.gamle Frakke, at der var Hul paa den – tegn ham af – det er let nok – saa er det vittigt.
Naar den literaire Foragteligheds Vittighed fremkommer i et Land behøves der to Ting: 1) behøves der berømte og store Mænd (– lad os aldrig glemme  hvor sandt det er, at dette gjøres enhver Stat behov!) hvad enten disse nu ved de sjeldne Gaver, ell.eller ved den udmærkede Tjenstdygtighed i kort Tid ved Lykkens Gunst ell.eller gjennem et langt Liv møisomt have erhvervet det store Navn. – Dette er det første der behøves. Og saa behøves der 2) (og lad os aldrig glemme, hvor lidet dette er behov, men erindre hvorledes det er en Vanære for en Nation, at Slige ere til) der behøves nogle frække Knægte, der gaae ud fra, hvad de ere, at de ere foragtede og nu  væmmeligenbesudle det berømte gjøre den store Mands berømte Navn i Penge ved Stüvenfængerie. Thi et berømt Navn maa der til, Ingen vilde lee naar Noget Saadant fortaltes om en Brændehugger, hvem Ingen kjendte, ell.eller om NoNumeronummer 24 af de blaae Drenge, som end ikke har et Navn. Pointen i den foragtelige Vittighed ligger i at det er et berømt  Navn.Navn,
Gjør i en Stat de Udmærkede, de Berømte, til de Priisgivne, Pøbelen, Skoledrenge til de priviligerede Stænder: saa vil den litteraire Foragtelighed florere.



a
i Forhold til den literaire Foragtelighed












Af Bladene erfarer jeg at mit fulde Navn har staaet paa Plakaten, at jeg er bragt paa Skuepladsen, og at den Skuespiller der her gjør det, har skilt sig saa mesterligt derved, at han blev hilset med Acclamation. Det synes mig en Inconsequents – thi havde det været mig selv var jeg neppe blevet hilset med Acclamation, men vel med et lille pereat
          – saa har Ligheden dog ikke været ganske skuffendeværet ganske skuffetganske skuffet.
Forøvrigt har jeg Intet imod, om Nogen i disse trange Tider, ved at gjøre mig i Penge kan tjene nogle Drikkeskillinger, ogsaa deri er han mig uliig, thi Honoraraf, kan jeg af egen Erfaring bevidne, tjenes der kun mindremeget end intet af i Danmark.



















Kjøbstad-Liv


Kjøbstad-Livet







Lystspil i 1 Act




Personerne
|
|
|
|



Scenen er i Kjøbenhavn 1846.













                En Scene



Personerne sidde om et Bord






Sophie.

Mig synes det dog usømmeligt at henlede nogen Opmærksomhed paa Sligt




Sophus


Nei, Sagen har sin alvorlige Side; det er Gjenstridighed af det Msk.Menneske at ville gaae saaledes klædt, det er en Fornærmelse mod den offentlige Mening. Naar den offentlige Mening eenstemmig har udtalt sig mod en Mands Hat, ell.eller hans  Frakke,Frakke. ell.eller hans Vest, ell.eller hans Buxer, ell.eller hans Signetring, ell.eller at han ikke kommer Fløde i sin Kaffe: saa er det en Forsyndelse mod den offentlige Mening ikke at forandre det.




Johannes


Ih, Gud er det saa alvorlig – men det maa det vel være, naar den offentlige Mening er med og befatter sig med eenstemmigt at udtale sig mod en Mands Vest. Men saa burde den offentlige Mening være billig; thi naar det fEfor Exempel er en Hat kan det let forandres, men naar det er Gangklæder fEfor Exempel sæt Manden er forsynet for flere Aar – saa synes jeg den offentlige Mening burde forkyndes med lovlig  VarselO og Opsigelse, hans Buxer fEfor Exempel opsiges ham med behørig Frist.





det kunde ogsaa blive nødvendigt, at den offentlige Mening holdt, ligesom man holder Dyreskue, et Dyreskue over MskenesMenneskenes Paaklædning.



Intriguen kunde være en let tegnet Forelskelse dog ikke uden erotisk Colorit.



Johannes bliver aftegnet i Bladet for sine Buxer – den strenge Sophus er især ivrig, og har et personligt Forhold skjult til hiint Blads Skriver. Nu bliver SophusJo og Redakteuren uenige, og hvad skeer Sophus bliver der fortalt om i Bladet at han gaaer med en latterlig Art Buxer. Sophus bliver rasende, ikke saa meget fordi der skrives om ham i Bladet, siger han, som fordi det ikke er sandt, han veed det at den berømteste Skrædder syer dem, og at de sidde ypperligt. Men nu see dog alle Folk efter dem – og see med Forundring at det er ikke sandt hvad der staaer i Bladet, – og netop derfor see de desto opmærksommere. Bladet vedbliver og fortæller at i denne Tid har han rigtignok taget et Par andre  paa afpaa, Frygt for Bladet, men naar man bare passer paa, saa tager han nok de andre paa: desto opmærksommere blive Folk. SophussBuxer blive netop interessante derved, at det ikke er sandt, hvad der staaer om dem i Bladet.
Pigen vil ikke have Johannes af Frygt for Buxerne (den megen Omtale), hun vil tage Sophus paa Grund af Buxerne – og nu hænder det Samme hans Buxer.



Men er da Kjøbh. en Kjøbstad, har den ikke 120,000 Indv:Individer – Nei, men den kan blive det.



Scene.



Sophus paa sit Værelse med en Ven





Sophus:
det er til at blive rasende over, hvor man kommer hen, alles Øine henvendt paa mine Buxer, idag var jeg der (udføres)              Og naar der saa var det mindste at sige imod dem



Vennen.

trøster







    
Johannes kommer til



Johan.

 NaaNei høistærede Medstrider, hvorledes gaaer det med Buxerne




Sophus


Aa detder er en Nederdrægtighed uden Lige. Naar mine Buxer var saaledes som Dine saa var der Grund til for den offentlige Mening at udtale sig imod dem – men mine Buxer. Hvad Satan skal jeg gjøre? Vil jeg tage et Par narragtige Buxer paa, saa leer alle deraf. og beholder jeg de normale Buxer paa, saa seer alle dog efter for at see om det er sandt hvad der staaer i Bladet.



Joh:

Du skulde laane mine Buxer, dem blev Folk snart kjed af, da de saae de vare som der stod i Bladet – dine ere langt interessantere. Jegi hele papirets bredde gavner og glæder mine MedmskerMedmennesker, thi hver Dag gaaer der vel en 50 MskerMennesker mig forbi, som betragte mine Buxer og nu i deres stille Sind føle sig bedre, takke Gud at de ikke ere som jeg, ell.eller nøiagtigere at deres Buxer ikke ere som mine. Mon man kan takke Gud for Sligt? Ja hvorfor ikke, naar  denSl offentlige Mening kan bekymre sig om Sligt.













Et Forsøg paa at forvandle Kjøbh: til en Kjøbstad.
Naar Bysnakken skal trykkes er den det.
gj





                                                    



Analogier med at ventilereventirilereventrilere Luften for



at sikkre frisk Luft



med den fornødne Tilstrømmen af



frisk Vand for at kunne bade.








Som det er usædeligt, at et Msk.Menneske ikke frygter, hvad han skal frygte – Gud, og Æren, og de graae Haar
Saa er det ogsaa usædeligt, at frygte hvad man ikke skal frygte, Folkesnak, og Foragtelighed og Drenge-Kaadhed
















Den bevæbnede Neutralitet.









Maaskee kan jeg med to Ord oplyse Confusionen og give mit Svar. Det er vistnok en feil Opfattelse af Forholdet, hvis Hr N. N. antager, at jeg har udgivet hele den store Bog for at give ham Anledning til i et Par Spalter prentet at føre et aldeles overflødigt Beviis for – at han har misforstaaet den.




a

Det om Grundtvig som findes i den Mappe:  Skrift-PrøverPrø.












Høistærede! Deres lærde Apparat er gigantisk. De veed man fortæller om tvende Svømmere, der vilde maale Kræfter, at da de mødte ved Strandbredden bar den Ene en Kasse under Armen; den Anden spurgte hvad der var i den, og han svarede: Mad, som jeg pleier at tage med fordi jeg svømmer i flere Dage. Herover blev den  Førsteførste saa forskrækket, at han gav Kjøb. Saaledes kunde jeg næsten ogsaa fristes til at opgive mig selv ved Synet af al den Mad, om jeg saa tør sige, De har taget med  Demdem. Og en Dialektiker er jo netop som en Svømmer.b




a

Det lærde Apparat kan være godt nok, men Hovedsagen er det Dialektiske. Man fortæller  omogsaa en Franskmand, at han med national Selvfølelse viste en Engellænder sine fine Manchetter som noget kun Franskmænd kunde  inventereinventere. Engelskmanden svarede: ja Opfindelsen er Deres, men Engellænderen har dog forbedret den ved at føie Skjorten til. Og det Dialektiske der er den Existerende ham hans Skjorte, det lærde Apparat er Manchetterne.


b
Forøvrigt har det dialektisk seet ogsaa en Anden Side, thi istedenfor at lade sig imponere af at den Anden havde taget Mad med, skulde  den Førstehan have indseet at han havde Fordelen, fordi den Anden var for besværet til at svømme.












Her existerer et  BladSels som kaldes »Kirke-Tidende« Som alle andre Forskjelligheder efterhaanden forsvinde i vor Tid, saa ogsaa den mell.mellem Trykt og Snak. Et Blad er det paa en Maade, dog vil jeg hell.hellere betegne det som en  Tidende for nogle Aktionairer. Disse Actionairer spekulere i Grundtvig, og saaledes spekuleres der jo i saa mange Ting i vor Tid. Spekulationen er at holde Grundtvig i absolut Priis som et mageløst Ur-Genie og derpaa ved et nært og ømt Forhold til hans KjoleskjøderSkjoleskjøder at sikkre et vist aarligt Udbytte, der er: næstendeels at være Genie. Det er nogle  theol.-Candidatertheol.-Candti, der ved at berøres af det Grundtvigske Idee-Phosphor blive produktive. Det forstaaer sig det er gjerne i det Høieste een ell.eller to Spalter i Kirketidende, og Produktionen selv legitimerer sig just hell.heller ikke. De kunde forsaavidt (disse Candidater) mest passende, i Henseende til at være produktive, sammenlignes med Stryge-Svovelstikker. Man tager en saadan Candidat, naar han er berørt af Grundtvig,  ved Benene vender ham aldeles ligesom en Svovelstik og stryger ham af i Kirke-Tidende, saa giver det  eento ·, to høist tre Spalter. Saa er han færdig for den Gang, indtil saa igjen en ny Dypning gjør en ny Strygning mulig.



Siegfried Ley.



Alt hvad der gjøres ved Addresser.



Forøvrigt maa jeg blot tilføie, at hvis hver enkelt vil ganske simpelt svare for sig selv, skal jeg med Fornøielse indlade mig med ham, men naar de vil være 12, vil jeg blot lee af dem, og bliver de 24 skal jeg bestræbe mig for at gjøre dem endnu latterligere.




a

Et Actie-Selskab, der  spekulererspeculerer i Robbe-Fangst har saaledes den Virksomhed at fange Robber, og Udbyttet er det Tran, der ligeligligelelig fordeelt bliver Dividenden.



b

De af Candidaterne som ikke kunne skrive nøies med i en mindre Kreds af Fruentimer ell.eller Asylbørn at være næstendeelsnæstendeles Genie ved det levende Ord.












Grundtvig maa især ansees for farlig; paa Grund af de forskjelligste Bestemmelser han forener i sit Liv vil han være istand til at slaae mig ihjel idetmindste paa 4 forskjellige Maader. Først i orientalsk ell.eller  nærmere bestemmet jødisk Stiil vil han som »Ypperstepræst og Prophet« byde Jorden at aabne sig og sluge mig. Dernæst i apostolisk  somStiil
          »Apostel« vil han overlevere mig til Satanas, saa tager Fanden mig. Fremdeles som Helt og Skjald i ølnordiskøldnordisk Stiil vil han slaae mig ihjel med Thors Hammer. Og endeligen vil han i Qvalitet af »Mageløs« ved det levende Ord aldeles tilintetgjøre mig. Endeligen vil han som Dogmatiker være istand til at gjøre mig til en vissen Green, det har han gjort ved hele den græske Kirke, da det viste sig den ikke vilde passe ind i hans Theorie. Saa maa jeg visne, og at det  er skeetvil skee, vil Enhver, der ikke før har kjendt mig forvisse sig om blot han faaer mig at see – thi jeg er ikke af de Fede.











Dersom en Mand, der var kjed af Livet gik ud for at ende sine Dage,  ogda vilde der da under Veis faldt en Tagsteen ned og slogslaae ham ihjel: da vilde han vel ansee det for en sjelden Lykke. Og saaledes med mig som Forfatter, nu jeg er kjed af det, saa kommer Grundtvig yderst beleiligt og slaaer mig ihjel.



Johannes Climacus.