»Lad Hjertet i Sorgen ei synde.«




7 Taler.



Her behandles de fineste, de, mskligmenneskeligt talt, elskeligste Former af Fortvivlelse (hvilke just er »Digterens« Høieste) fEfor Exempel ulykkelig Elskov, Sorg over en Afdød, Sorg over ikke at have naaet sin Bestemmelse i Livet.
Maaskee kunde hermed combineres de 3 a 4 Themata som restere fra Stemninger i Lidelsers Strid« hvilke findes etsteds i en Journal. Den enkelte Tale udviklede saa først ell.eller beskrev den særlige Sorg, om hvilken den skulde handle; derpaa sagde den advarende: lad Hjertet ikke synde i Sorgen – betænk: og nu Themaet. fE.for Exempel over en Afdød – Beskrivelse – lad Hjertet i Sorgen ei synde, betænk: det Glædelige i at omsider og om en liden Stund er Eet og det Samme (dog dette er benyttet lyrisk i et andet Skrift, det fra Høiheden vil Han drage Alle til sig); ell.eller det betænk: det Glædelige i,i: at det er for Glæde man ikke troer det Høieste. o: s: v:og saa videre
Men maaskee rigtigere concentrerede den (istedenfor ved glædelige Tanker at lokke tilbage) i eet væk Opmærksomheden paa den uendelige Forskjel mell.mellem Sorg og Synd, efter at tillige først hver Tale særligen havde viist, hvorledes denne Sorg er Synd, ell.eller paa et hængende Haar kan blive det.














Lad Hjertet i Sorgen ei syndei Synden ei Sørge




Indgang.



M. T.Min Tilhører maaskee gyser Du næsten ved dette Ord, en Angest griber Dig, at denne Synd vel af alden Synd maatte være den forfærdeligste; det synes Dig næsten overflødigt Du seer Dig uvilkaarligt om, om der skulde være nogen Saadan, Du tænker paa de MskerMennesker, Du har lært at kjende, om der blandt dem skulde være nogen Saadan, der skjult bar denne Synd paai sin Samvittighed.
Hvis Du gjør det, da feiler Du. Der er maaskee ingen Synd saa almdl.almindelig som just denne, hvilken den gl.gamle Digter har betegnet saaledes, saa fortræffeligt, at han ikke behøvede at have sagt mere for at erindres; der gives vistnok saare sjeldent et MskMenneske, der ikke engang i sit Liv (hvis han ikke gjorde det hele Livet igjennem) syndede saaledes, i Sorgens Tid – og Sorg har jo vel ethvert Msk.Menneske i dette Liv. Men ikke blot dette; men tillige er dennedet Synd saa velanseet blandt MskeneMenneskene, at den endog prises og berømmes. Spørg »Digteren« Det, just Det, der begeistrer ham til Sange, som prise Heltene og Heltinderne, det er just denne HjertetsS Synd i Sorgen. Det er nemlig den høieste Form af Fortvivlelse. Naar Julie dræber sig selv, elleller Brutus, ell.eller om det ikke gaaer saa vidt naar dog Stemningen i et Msk.Menneske er en saadan, at det i hvert hans Ord er kjendeligt, at efter hans Mening er for ham og hans Smerte, hans Sorg ingen, ingen Lægedom hverken i Himlen
          ell.eller paa Jorden, hverken hos Gud ell.eller
Msk.Mennesker, hverken i Tid ell.eller i Evighed: da, just da, begeistrer han Digteren, og da, just da, har han ladet Hjertet synde i Sorgen.















Lad Hjertet i Sorgen ei synde.




7 Taler.
No 1.
Lad Hjertet i S.Sorgen ei s.syndeeller     saa
Du opgiver Troen paa Gud
No 2
L. H. i S. ei s.Lad Hjertet i Sorgen ei synde
              saa
Du opgiver Troen paa MskerMennesker
No 3
L. H. i S. e. s.Lad Hjertet i Sorgen ei synde
              saa
Du opgiver EvighedensHaabet Haab
No 4
L. H. i S. e. s.Lad Hjertet i Sorgen ei synde
              saa
Du opgiver Haabet for dette Liv
No 5.
L. H. i S. e. s.Lad Hjertet i Sorgen ei synde
              saa
Du opgiver Kjerlighedentil Gud
No 65.
L. H. i S. e. s.Lad Hjertet i Sorgen ei synde saa
Du opgiver Kjerligheden til MskeneMenneskene
No 7.
L. H. i S. e. s.Lad Hjertet i Sorgen ei synde saa
Du opgiver Kjerligheden til Dig selv