Historisk Sammenstilling.

d. 18 April 55.
Scenen af det lykkelige Skibbrud med de to Tjenere, som læse Listen over hvad der er hændt deres Herrer.



En lignende Sc.Scene mellem antaget en Tjener hos Apostelen Paulus, og en Tjener hos geheime-general-ober-hof-silkevatteret-Consistorialraads-Præsidentheelti Fløiel Petersen.Paulus




d.den 5 hujus
vidnedesagdePaulus for Felix og blev derfor kagstrøgen




dden 5 hujus
skildrede min Herre, i Nærværelse af hans Majestæt Kongen og Dr.Dronningen hvorledes Paulus vidnedea og  blevblev a han derfor ophøiet i Greve-Standen endog med Tilladelse at bære en Qvast i Nakken, som ingen Anden turde bære.







a

eller i moderne Stiil, han »vidnede« om, hvorledes P. vidnede



Det kan være nok. Enhver kan som han synes fortsætte Listen, Sligt gider jeg ikke have den Uleilighed at udføre; man forstaaer mig nok. Til det Ord Sandhedsvidne som vi nu har faaet frem, og betræffende hvilket vel ikke Faae allerede kan sige til hinanden »vi forstaae det nok« kan saa blot tilføies: den 5te
hujus Hver Gang en Præst begynder at sqvadronere om, at han er Sandhedsvidne, svares blot: ja, vi forstaae det nok – den 5te
hujus.











Christenhedens IndbegrebHistorie.






er denne:



Det at være Christen er i det nye Testamente den rædsomste af alle Qvaler.
Saa deler Msk-SlægtenMenneske-Slægten sig i to ulige store Parter. Den ene er 
          ærligforsaavidt nok til ikke at negte dette, og siger saa: nei, tak jeg vil sandeligen ikke have Noget af det, det er  FritænkerneFritænkeren. Den anden (Millionerne) er den som tænker som saa: jeg vil nok være ΧstenChristen, men jeg maa see at faae det at være ΧstenChristen gjort om til Noget, som bedre behager mig.
Kun En, der klart seer, at det at være ΧstenChristen er den rædsomste Qval, og saa dog vælger det kun han eier den Hoved-Nøgle der lukker alle ΧsthedensChristenhedens Gavtyvestreger op, han kan gjøre hele dette Løgnens Babel aabenbar.











At »Christenheds« ΧstdChristendom ikke blot fortynder, udvander ΧstdChristendommen, men at den forfalsker den i sit Principde, gjør den til  den, christeligt,den al allerfarligste Gift, saa Χstd.Christendommen saaledes ikke blot ikke er det Frelsende men det Dræbende.





A.






Ifølge det n: T:s Χstd.nye Testamentes Christendom er Χstd.Christendommen
Uro.

Det n: T:nye Testamente hviler i den Betragtning, at et Msk.Menneske undfanget i  OvertrædelseS, født i Synd, er – en klog Dyre-Skabning – som i en Art Forgjortheds og Fortryllelsestilstand forgabet i denne Sandse-Verden, elskende Ro.
Saa anbringer Χstd.Christendommen Evigheden just som den intensiveste Uro, for at frelse Msk.Mennesket ud af denne Forgjorthed, ud af Ro.
I ΧsthedsChristenhedens Χstd.Christendom anbringes Χstd:Christendommen beroligende.
Resultatet er ogsaa, at Tilstanden  i ΧsthedChristenheden er en, en heel Qvalitet, dybere Verdslighed end nogensinde i  Hedenskab;Hedenskab i thi i ΧsthedChristenheden er endog Evigheden brugt til at berolige og give Lyst til Livs-Nydelse.





B.





Ifølge det n: T:nye Testamente fanger Gud efter MskeneMenneskene, fordi han vil elskes af dem.
Derfor er Χstd.Christendom Uro. Saaledes larmer Fiskeren ogsaa for at skrække Fisken op af Dybet og Hulerne.
Altsaa Χstd.Christendom er Uro, for at fange.
Og Χstd.Christendom er Uro, fordi Gud vil elskes i et Modsætnings  Forhold (ConflictenForhold, Conflicten  med »de»med de Andre«).
I »Χsthed« bruges ΧstdChristendom til  at berolige, man har taget Χstd.Christendommen til Indtægt for det Princip som just er Χstd.Christendommen imod.
Og i ΧsthedChristenhed haves christne Folk, Riger, Lande, en christen Verden. Dette vil sige Modsætnings-Forholdet (til de Andre) ved det at være ΧstenChristen og elske Gud gaaer ud, og vi har: Hedenskab.





C.





Ifølge det n: T:nye Testamente afgjøres Ens evige Salighed her i detteherefter er linjeskift ophævetLiv. (Evigheds Afgjørelse forholder sig ogsaa omvendt til Tid, jo kortere Tid, jo bedre)
I ΧsthedChristenhed lege vi den Leeg, at dette Liv er blot et Første, hele Evigheden en Stræben ɔ:det vil sige vi  spilde dette Liv, og at spilde dette Liv skal være Χstd.Christendom











Sammenstødet (Collisionen) med:
de Andre.
den egl.egentlig specifike christelige Lidelse.






Den Lidelse som det n: T:s
          Χstdnye Testamentes Christendom sigter paa som den specifike er just: at lide af Mskene.Menneskene
Gud vil være elsket
          – men Modsætningsviis, det at elske Gud maa komme til at betyde, at Du derved colliderer med Mskene.Menneskene
Hele Middelalderens Askese er derfor ingenlunde christelig Lidelse. Alt dette om at faste o: d:og deslige som noget i og for sig selv har intetstedshjemme. Og naar man for det at faste tager MskenesMenneskenes Beundring altsaa er: i Forstaaelse med dem, saa er det netop ikke Χstd.Christendommen
Nei, den CollisionCollisionen som MsketMennesket 
          ømmer sig meest i, Collisionen med de Andre, ikke at være som de Andre, at maatte lide fordi man ved at elske Gud bliver ikke som de Andre (ikke omvendt at blive æret fordi man elsker Gud ligesom de Andre, hvilket er Gavtyvestreger): denne CollisionCollisionen, der egl.egentlig ogsaa er Dyre-Skabningens største Lidelse just den er det Χstd.Christendommen stiler paa.
Intet er derfor Χstd.Christendommen saaledes imod som: et christent Folk, en christen Verden, hvor selvfølgeligt alle Forhold forandres for det at være ΧstenChristen og Formelen i eetvæk bliver: at være det ligesom de Andre.
Ro, Dyre-Dvaskhed at være som de Andre, det elsker MsketMennesketMsken – og just det hader Χstd.Christendommen
Vil man sige at denne Tanke at elske Gud i Modsætning til Andre jo ikke lader sig gjennemføre – naar Alle ere ΧstneChristne: saa vil jeg svare, bilder Du Dig virkelig ind at kunne narre Gud med den Sludder, han veed nok bedst, hvordan Verden er, og at, om han end lader Χstd.Christendommen forkynde for Alle, saa har det  noking ingen Nød med at Alle blive det.
Dernæst. Ethvert Msk.Menneske er af  Skaberens HaandSkaberen Haands saaledes en Forskjellighed, at hvis han virkelig elsker Gud, saa vil han, selv om Alle vare ΧstneChristne, alligevel komme i Collision med »de Andre«.
Endeligen, hvis Du har Betænkelighed ved, at det at Alle ere ΧstneChristne skulde forhindre Dig i at kunne elske  Gud modsætningsviis: saa bliv Missionair hvad dog egl.egentlig enhver ΧstenChristen er.
















Christenhed er: en Sygdom




Denne Sygdom er fremkommet ved, at man standsede: Missionen.
Χstd.Christendom er altid i Uro, ΧsthedChristenhed er som en Obstruktion ved at overvælde sig med Føde.
















Den christelige Stat »Danmark«

og
jeg i den.



12 Mai 55.



I den christelige Stat er jo Alle ΧstneChristne; og D. er jo en christelig Stat.
Det er det Første. Det Andet er: hvad er ΧstdChristendoma? Nu, man kan sige det paa mange Maader men ogsaa  saaledes:saaledes, Χstd.Christendommen er Evigheds Hensynets Overvægt over alt Timeligt, Χstd.ChristendomEvigheden griber et Msk.Menneske saaledes, at han over det Evige glemmer alt Jordisk, betragtende alt Jordisk som »Tab«, udsættende sig endog for, at lide al mulig Forfølgelse for det Eviges Skyld.
Lad os nu see lidt nærmere paa Livet her i D., i den christelige Stat, hvor vi alle ere ΧstneChristne; og lad mig til Oplysning benytte mit Liv, hvad der er vederfaret mig i denne christelige Stat.
Altsaa i en Stat, hvor alle ere ΧstneChristne, lever et Msk.Menneske, om hvem Ingen kunde falde paa at ville negte, at han er i Besiddelse af betydelige  Evner og Gaver, ualmdl.ualmindelig flittig, sjelden uegennyttig. Og dog maa dette Msk.Menneske opleve, at hans Liv for den langt langt overveiende Deel af Befolkningen stiller sig som en Art Galskab og hvorfor? fordi Enhver jo veed, at jeg ved min anstrengede Arbeiden Aar efter Aar ikke tjener Penge, men sætter Penge til, og ved min anstrengede Arbeiden Aar efter Aar Intet opnaaer, men naaer at blive til Ingenting, naaer allehaande Spektakel og Bryderier.
Ergo er et saadant Liv en Slags Galskab.
Og det er i et Samfund, hvor Alle ere ΧstneChristne; hvor der er 1000 eedsvorne Præster, af hvem – ja det er rigtignok kun enimellem Kl. 10 og 10¼ Søndagimellem 10 og 10¼ Søndag Treqvarteers Tid om Søndagen, at Menigheden af disse Mænd lærer at Χstd.Christendom er Forsagelse af det Jordiske o: s: v:og saa videre; thi Resten af Søndagen og hele Ugen forresten lære de af disse Mænd, især ved Exemplet (og Exemplet  virker som bekjendt ganske anderledes end Munden) at Χstd.Christendom og Livets Alvor er at stræbe for det Jordiske, at et saadant Liv som mit er en Art Galskab.
Og dette er en christelig Stat – vi ere Alle ΧstneChristne.
Nu videre, hvad  jeger har oplevet i  dennedette christelige Stat. Naar jeg saa efter i en lang Række af Aar med  maaskeeenesta exempelløs Taalmodighed at have udholdt (ogsaa af Pietæt for en afdød Fader) at bukke og bukke for den, christeligt, Fløiels Usandhed, som hele Biskop Mynsters Tilværelse var – naar jeg, saa, dab  voverman, efter hans Død,c at fremstille  BiskopBiskop Mynster som S: VSandheds Vidne. en af den hellige  KjædeKjede
          – naar jeg saa endeligen gjør Indsigelse derimod: saa ansees det for Χstd.Christendom at erklære denne min Handling for en Art Skurkestreeg.
Og dette er i en christelig Stat, hvor Alle ere ΧstneChristne.
Mig kan dette ikke forstyrre, jeg  skriver det  ikkeikke, for min Skyld, men fordi jeg mener det kan tjene til Oplysning for Andre; thi, som sagt, mig kan det ikke forstyrre.  MigJeg kommer det n: T:nye Testamente ypperligt til Hjælp; thi det forklarer mig, at den Verden hvori jeg lever er Løgnens, Gavtyvestregernes. Det slaaer jo prægtigt til.



a
det n: Ts Χstdnye Testamentes Christendom


b
en Efterfølger, som godt selv veed hvor usandt det er,


c
fra Prædikestolen












At »Præstens« Tilværelse, christeligt, er en Mislighed.



16 Mai.
Dette mener jeg ikke blot fra den Side, at hele hans Leven ikke just kan siges at ligne ΧstiChristi Efterfølgelse.
Nei, det jeg især maa sigte paa er: at han er kongelig Embedsmand. Hvilket Nonsens saa at forkynde: et Rige som ikke er af denne Verden, som for ingen Priis vil være af denne Verden.
Og dette at han er kgl.kongelig Embedsmand er saa grundforvirrende og griber saa dybt ind.
Den menige Mand, Folket leverb bestandigt i den Betragtning, at hvad der er kongeligt (mærket af Staten) er det der er Mere; det er mere at være kongelig Hattemager end at være slet og ret Hattemager o: s: v: o: s: v:og saa videre og saa videre overalt paa  ethvert Punkt er Samfunds-Livet mærket af dette som er Stats-Livet.
Og nu kommer »Præsten«. Det at han er kongelig autoriseret giver ham Anseelse i Folkets Øine, de troer, at det er meest, jo høiere Rang, jo mere Anseelse, jo flere Ridderkors: hvilket Dyb af Nonsens med den Art Χstd.sChristendoms Forkyndelse. Præsten staaer og gaaer og lever og nyder Anseelse just i Kraft af Det, som er Χstd.Christendommen lige stik imod.











At det vi kalde Præst er af alle Væsener det ulykkeligste.



d. 17 Mai. 55.



Ofte nok høres det, at det at være Præst, især Landsbypræst maa være en af de behageligste Existentser.
Fra en anden Side er det ofte nok hørt dette Skrig, at Præsterne ere de ugudeligste af alle, Hyklere o: s: v:og saa videre forsaavidt vel altsaa de ulykkeligste.
Min Mening er, at det at være hvad vi forstaae ved Præst er at være det af alle Væsener ulykkeligste.
Thi hvad er en Præst? En Præst er et MskMenneske, aldeles lige saa skikkelig og god som alle vi Andre – men heller ikke  mere, og som nu, fordi han ved Eed er forpligtet paa noget saa høit som det n: T:nye Testamente, bringer han hele sit Liv i den qvalfuldeste Selvmodsigelse,  bærerslæber hele hele sit Liv paa en besværet  Samvittighed overSamvittighed, ikke noget Forbigangent men et stadigt Nærværende, somsom jo heller ikke Døden kan befrie ham fra han saa i Døden tager med sig til Regnskabet hisset.
Frygtelig Straf over den Letsindighed, med hvilken Msk-SlægtenMenneske-Slægten har taget Χstd.Christendommen forfængeligt! Fordi man aandløst har bildt sig ind, at det at være ΧstenChristen er da Noget enhver er – derfor behøves der saa dette store Antal af Præster, og derfor skaffer Staten saa i Tusindviis disse ulykkelige Væsener tilveie, disse ulykkelige Væsener, som i Ungdommens Dage ungdommeligt see feil af hvad ΧstdChristendom er, og derpaa som Mænd ikke have Kraft til at rive sig ud af det Forkeerte hvori de ere komne ind – og nu under Navn af Χstd.Christendom gjøre den størst mulige Skade, idet der mere og mere hos MskeneMenneskene udvikler sig en Mistanke om, at det ikke hænger rigtigt sammen med Præsten, at det han siger ikke er hans Overbevisning, er noget officielt Noget, hvad saa igjen bevirker, at Præsten forhærdes mere og mere i at ville holde Ørene stive. Og saaledes demoraliseres Samfundet i sin dybeste Grund just ved Hjælp af – Χstds-Forkyndelsen.

















Det Personlige – det Officielle.




17 Mai. 55.



Chrstd.Christendommen hviler i den Betragtning af Tilværelse: al Frelse forholder sig til at blive Personlighed.
Som det nye Testamente vil det, er det derfor paa enhver Maade forhindret, at Den som skal være Lærer i ΧstdChristendom, faaer Lov at slippe ind i det Objektive, unddrage, skjule sin Personlighed. Nei, der gjøres Alt for at bevirke, at hans Forkynden maa blive en reen personlig Gjennemsigtighed, at hans Liv er hans Lære.
Anderledes med Statens Χstd.Christendom Staten er saa god at anbringe 1000 LærereEmbedsm i ΧstdChristendom, og indretter det saaledes med dem, at der paa enhver Maade er gjort dem den Udflugt mulig: personlig at holde sig udenfor, at det er paa Embedsvegne de sige hvad de sige o: s: v:.og saa videre











Dette er Bevægelsen i Tilbagegangen i Christenhed.






19 Mai 55.
At blivevære hvad det n: T.nye Testamente forstaaer ved Christen er Noget som det naturlige Msk.Menneske gyser mere for end for at blive ihjelslagen – og han har Ret i saaledes at gyse, thi det at blive ΧstenChristen, Aand er just at leve efter at det naturlige Msk.Menneske i En er ihjelslagen eller at leve dræbende det naturlige MskMenneske, og altsaa hardet har altsaa det naturlige Msk.Menneske Grund til at gyse mere for at blive ΧstenChristen end for Døden, thi Døden er dog kun et Øieblik.
For at imponere Dyre-Skabningen, det naturlige MskMenneske, saaledes, at det virkelig blev Alvor med at ville være ΧstenChristen, at ville døe – dertil fordredes gudd.guddommelig Myndighed.
Allerede »Apostelen« slaaer saa dog Noget af, og det synes som slipper det naturlige Msk.Menneske dog lidt lettere til det at blive ΧstenChristen.
Saa strømmer efterhaanden MsksMenneskers Mængde  til alt i Forhold til som Bestemmelsen af det at blive ΧstenChristen forandres, og ved denne Tilstrømmen forandres bestandigt Bestemmelsen »Χsten« mere og mere.
Nu er hele Lande, Riger som det hedder ΧstneChristne.
Der lever saa nogle Faae, som dog bevare en sandere Forestilling om hvad det er at være ΧstenChristen,  atom det er at afdøe – men fortvivle om at udtrykke dette i Selskab med de andre MskerMennesker, thi de forstaae, at det naturlige Msk.Menneske bliver som rasende, naar det at døe skal være Alvor, og i en Tilstand af Raserie vil have et saadant Msk.Menneske ihjelslaget.
Derfor flygte disse Faae ud af Verden, for i Fjernhed fra MskeneMenneskene og fra deres Forfølgelse at udtrykke et dog noget Sandere.
Saa hitter Verden paa, at  det saaledes at flygte ud er feigt, at man skal blive blandt MskeneMenneskene – thi Verden veed meget godt, at der nu tildags ikke fødes MskerMennesker som have Mod, Nerve-Kraft til at kunne udholde i Omgivelse af Millioner som ΧstneChristne forklædte naturlige MskerMennesker at udtrykke hvad Χstd.Christendom er.











At sand Χstd.Christendom kun kan forkyndes med »Myndighed«. ellers vender Alt sig om igjen, som naar »Præsten« forkynder ΧstdChristendom for – Publikum.











»Øieblikket« er naar: Personen er der, den rette Person.











Man har sat Slægt istedetfor Individ, Enkelte, dette er Forskjellen mellem »Χstheds« ΧstdChristenheds Christendom og det n: T:s Χstd.nye Testamentes Christendom Det er derfor just »Χsthed« der skal sprænges – Individ anbringes – at man kun kan være ΧstenChristen modsætningsviis.











Det Eneste vi har at holde os til om et evigt Liv er eet eneste Faktum, indeholdt i det n: T:nye Testamente
          – alt Andet er jo om den Ting. Og saa skuffer man sig selv som var disse 1800 Aars Vidtløftighed Noget der gjorde Sagen vissere.











Den Yttring af Mag.Magister Boisen (i nordisk Kirketidende):



at naar man kun har det n: T:nye Testamente mener han ikke at kunne holde sig  overhan for mig, ikke engang over for Mormonerne; men at det er derfor han ret føler Betydningen af Grundtvigs Kirke-Theorie.
















At det vil gaae de Samtidige i Forhold til Sagen ligesom det er gaaet mig: de slippe ikke, de maae igjennem.





23 Mai 55.




















herunder er slettetKirke-Stat og Stats-Kirke.
de to Former af Plattenslageriet.








23 Mai 55.
Ved ΧstdommenChristendommen vilde Gud, Himlens og Jordens almægtige Hersker, Majestæternes Majestæt regjerende opdrage Mskene.Menneskene Nu og det forstaaer sig han veed Beskeed om det at  regjere.regjere – Hans Tanke var den at ville regjere ved Hjælp af Evighedens Baggrund: en evig Salighed – eller en evig Fortabelse.
Forfærdeligt; og forfærdeligt saa Slægten skjælvede og bævede under Trykket af denne Herskers  MajestætiskhedMajestæs.
Saaledes gik der nogen Tid hen; men snart blev den Lidenskab, som maaskee er stærkest i MsketMennesket naar han da har lært at overvinde det reent dyriske, Herskesygen, den mskligemenneskelige Herskesyge opmærksom paa dette med ΧstdChristendommen, om det ikke lod sig gjøre snildt at bemægtige sig den, og saa i Forhold til  andre MskerMennesker at spille vor Herre, som regjerer ved Hjælp af Evighedens Baggrund.
Det egentlige store Forsøg i denne Retning er: Paven. Hans Tanke er at regjere MskeneMenneskene ved Hjælp af Evighedena. Fortræffeligt!
Det andet Forsøg i denne Retning er Statens. Dette falder mere i det Ubetydelige, og er Staten dog vist egl.egentlig bona fide kommet ind i dette  Besynderlige.Besynderlige; Imidlertid kan Staten dog vistnok ikke frikjendes for saa smaat at have haft den Tanke i Kasketen, at det jo dog altid kunne være godt, for bedre at regjere over MskeneMenneskene, at have Evigheden i Baghaanden, saa det Borgerlige og det ΧstligeChristelige kom til at falde sammen, det at være hvad Staten vilde kalde en god Borger eenstydigt med det at være en god ΧstenChristen, altsaa ganske sikker paa Evighedens Salighed, og det at være hvad Staten vilde kalde en urolig Undersaat eenstydigt med det at være en daarlig ΧstenChristen, der vilde  fare til Helvede, hvis  ikkedet mere og mere den Dvaskhed  varhavde trængt igjennem: vi blive alle salige.
Begge disse Forsøg ere i Retning af hvad man, christeligt, maa kalde Plattenslagerie; det er ikke Forsøg i Retning af at sætte Gud en Voxnæse paa sig selv betræffende, nei men i Retning af at narre andre MskerMennesker ved at udgive sig for at være Gud.Guddommelige



a
thi det er ham, Nøgle-Peter eller Løgne-Peter,ham, der raader for Evigheden












        Den danske Protestantismes Skyld;
        Gjengjeldelsen svarende dertil.






Vistnok gjælder det om Gud hvad allerede Plato siger om det Høiestes Væren, at det hverken gjør eller lider Uret
          – at det kan være Gud ligegyldigt, hvorledes vi MskerMennesker ere, de ΧstnesChristnes Gud ligegyldigt hvorledes de ΧstneChristne ere, han lider ikke derved.
Dog fremstiller Apostelen det saaledes, som leed Gud under det, – han advarer de ΧstneChristne, at de ikke ved deres slette Sæder gjør, at Gud maa høre ilde.
Saaledes seet har der nu været Tider, hvor man maatte sige, at den christne Kirke ved vilde Udsvævelser o: d:og deslige har ligefrem bragt Gud i Vanære.
Men skuldev man sige, hvori den danske Protestantismes Skyld ligger, da kan man ikke med Sandhed sige: det er vilde Udsvævelser, frækt Hyklerie o: D:og Deslige Nei, dens Skyld er: ved at have draget Χstd.Christendommen ned i Middelmaadighed og Ubetydelighed og hjerteligt Vrøvl – at have gjort Gud latterlig.
Gjengjeldelsen vil være i Forhold dertil, som altid Straffens Maade er Syndens Maade: den danske Protestantisme maa finde sig i at blive seet som hvad den er, christeligt, en Latterlighed. Just dette er den eneste sande derfor ogsaa den eneste Gud velbehagelige Cour. Enhver anden vilde  forskylde ikke at opfatte Sygdommen, det Onde ganske sandt, og Gjengjeldelsen derfor ikke ret ramme.
















En Bemærkning i Øieblikket.




17 Juni.



Hvis Geistligheden uden Forbehold, i Selvfornegtelse, havde villet raadføre sig med det n: T.nye Testamente: vilde den have seet, at det n: T:nye Testamente ubetinget fordrer Adskillelse af Kirke og Stata. Hvis Geistligheden vilde have opgivet sin Overtroe paa høitidelige Talemaaders Magt til at holde igjen – og  meddisse denne Magt har det et eget Sammenhæng, de kunne holde Aarhundreder, naar deres Tid er omme, styrter det Hele sammen i et Døgn: vilde de have seet, at frad de forskjelligste Sider trænges Verdens-Udviklingen hen til dette Punkt, Adskillelse af Stat og Kirke, og at fremfor Alt her i Danmark
 er Alt undergravet.
Og havde Geistligheden vilde forstaaet dette, vilde den have seet, at Sagen i mine var i de rette Hænder, og derhos i  Geistlighedenden saa velmenende Hænder som muligt.
Dette har man forsmaaet; jeg har  bestandigt maattetmaattet bestandigt tvinge Sagen høiere og høiere  opog og finde mig i at spille en Slags gal Mand – i Sammenligning med den vise Geistlighed.
Det vil Geistligheden dyrt komme til at fortryde. Afgjørelsen trænger igjennem, den skal igjennem; men saa vil Geistligheden faae med et ganske andet Folkefærd at gjøre.
Jo hurtigere Geistligheden havde været til at gaae ind paa  Afgjørelsen, ind paa Skilsmissen, desto mindre havde den været blottet i sin Usandhed, jo mere activ eller passiv Modstand den gjør, jo mere vil den blive blottet i sin Usandhed, og desto sørgeligere vil Vilkaaret blive for den, naar man qvitterer den.



a
og at det derfor endog havde været Geistlighedens Pligt selv at foreslaae det.

















Forskjel paa MskMenneske og MskMenneske.




19 Juni 55.
Tag den christelige Sætning, eller hvad der ikke er en enkelt christelig Sætning, men er ΧstdsChristendommens Sætning, Formel »at det at være elsket af Gud og at elske Gud er at blive, mskligmenneskelig talt, ulykkelig for dette Liv«
tag den  Sætning:Sætning, saa vil eet MskMenneske sige »ja, det gjør mig hverken fra ell.eller tila, hvo det er der gjør mig ulykkelig, det jeg seer paa er at jeg bliver gjort ulykkelig« et andet MskMenneske vil sige »detsige: det, at det er Gud som gjør det, Kjerlighedens Gud, det forandrer Alt.«
Dette er Forskjellen mellem Msk.Menneske og MskMenneske.



a
forandrer Intet












Vandbierne.



Et Billede som Socrates stadigt bruger i Staten for at betegne de skadelige Medlemmer af Samfundet er hentet fra Bikuben.
 Dette Billededette BilledeHvad han siger om den passer fortræffeligt paa hele ΧsthedChristenheden og den officielle Geistlighed, de ere blot tærende, leve af ΧstdChristendommen, og dog give de det Skin af at de ere nærende at de tjene ΧstdChristendommen, medens deres Iver og Nidkjerhed aldrig strækker længere end lige saa langt som det betaler sig. Dette er den allerfarligste Art Forfalskning af: Forsagelse.











Hver Gang Idee skal anbringes, kræves der Offer.











a

Den, som er Bærer for Ideen, er paa een ell.eller anden Maade en Offret.
Men ogsaa den samtidige Slægt lider: ved at anstrenges, ved at rives ud af den Ro vi MskerMennesker elske. Selv om de slaae Ideens Bærere ihjel: ogsaa dette er jo  AnstrengendeAnstrengende, sjeleligt.
Det eneste Rigtige er saa hurtigt og saa villigt som muligt at give efter og give sig hen i Ideen, og gjøre det critiske Øieblik saa kort og saa let som muligt.












Den Alt afgjørende Grundsætning for »Aand«: Intet er mere eller bedre end Noget. (sandseligt er: Noget mere eller bedre end Intet).














Nogle historiske Data betræffende mit Forhold til Biskop Mynster.



29 Juni.



Hvorledes Sagen stod mellem min Fader og mig betræffende Mynster, da Fader døde.



Saa døde Fader. Jeg var selv Den, der bragte Mynster Efterretning. Hans Yttring da stikker besynderligt af mod at han  6 Aar eftersenere, for at behage mig, endog paa Prent saa godt kunde huske Fader.









Min Optræden som Forf.Forfatter



Mynster sendte Reitzel Enten – Eller tilbage, men forlangte den dog nogen Tid efter.
Frygt og Bæven. Systemet. Mynsters  OmtaleDom Cr i Intelligentsbladene.
Mit Skridt mod Corsaren har vistnok gjort Mynster det tydeligt, hvor ueensartede vi var.
Afsluttende Efter. Den bragte  jeg ham. Det var første Gang jeg efterat være optraadt som Forf.Forfatter var hos ham.
»Vi ere Complementer.« Fra min Side blev sagt: at jeg var saa uenig med ham som mulig; at det der beskjeftigede mig var Mindet om min Fader.
Saa gik Aarene hen. Han sendte mig sine Bøger, ligesom jeg mine.
Kun een Gang veed jeg, at han har forsøgt at bruge Fornemhed mod mig. Det var  første Gangkort efter Kjerlighedens Gjerninger. »Var der Noget De vilde?«
          »Nei, idag ikke, jeg seer De er beskjeftiget«
          »Ja, saa travlt har jeg da heller ikke.« »Nei,  DeresBisko Høiærv.Høiærværdighed lade  migdet nu have det til Gode til en anden Gang.«
Indøvelse i Χstd.Christendom Hans Yttring per Pauli. Samtalen med ham næste Dag.
Fra den Tid blev Forholdet spændt, skjøndt tilsyneladende Alt uforandret.
Den Linie med Goldschmidt. Min Samtale med ham desangaaende.
Det sidste Aar omtrent saae jeg ham ikke.
Den næst sidste Gang jeg talte med ham  nogetvar ved efter Nytaar, hvor han  komkun ud i Forværelset og sagde i Personalets Nærværelse at han ikke kunde tale med mig, han havde saa meget at bestille og daarlige Øine.
Den sidste Gang jeg saa talte med ham var hen paa For-Sommeren. Det var en ualmdl.ualmindeligt oprømt Samtale, længe; mod Sædvane fulgte han mig heelt ud i Forværelset og talte endnu der med mig. Da jeg gik sagde jeg til mig selv »det bliver sidste Gang« og det blev det.
Den eneste Gang jeg ikke har hørt ham prædike var – den sidste Gang; og ikke tilfældigt; thi jeg var i Koltorfs Prædiken.

Angrebene paa ham laae

 færdige.

færdige;







Hvorledes det gik til med min Kommen til Kundskab om hans Død.
















Christenheds ΧstdChristendom.




2 Juli.



Saaledes opdrages et Barn  – i ΧstdChristendom: gaae Du kun ganske roligt ud i Verden, der sidder  ien
          Himlen en almægtig Gud, og hvor ulykkeligt det end vender sig for Dig i Livet, beed blot til ham, Du skal see han hjælper Dig nok.
Afskyelige Løgn, at dette er Χstd.Christendom Nei Χstd.Christendommen er: i Himlen sidder en almægtig Kjerlighed, som elskende vil elskes, og som til den Ende vil at Du skal døe; just han er Din Døds-Fjende; Alt hvad Du umidd.umiddelbart elsker, hader han; og til ham skulde Du, hvis det lod sig gjøre og Du var klog, mindstofte tale om hvad Du ønsker og frygter;  thimed mindre han vil blot hjælpe Dig til – at døe.
Dog det forstaaer sig, Χstd.Christendommen maa vendes paa hiin første Maade, hvis det skal blive til Noget med Løgnens Næringsvei, de 1000 Sjele- og Familie-Forsørgeres Næringsvei.






Saaledes opdrages et Barn – i Χstd:Christendom Din Fader og Din  ModerBoder, det er to Gud velbehagelige Personer; men  isæris er den Geschichte, hvor Du blev til, den Bedrift af dem, det er isærdeleshed Noget, som ret behagede Gud.Guddommelige
Afskyelige Løgn! Hiin Bedrift er, christeligt, en Forbrydelse, i Guds Øine en Forbrydelse, og det  LumpneLumpne,  vedat denne Forbrydelse igjen, at de Paagjældende ikke selv komme til at lide for den,  men at en Uskyldig ved at blive til drages ind i hele dette Forbryder-Etablissement som er denne Msk-Tilværelse.
Dog det forstaaer sig, Χstd.Christendom maa  vendesvendes noget anderledes, naar paa hiin første Maade, hvis det skal blive til Noget med Løgnens Næringsvei, de 1000 eedfæstede Stutmesteres  Næringsvei.Næringsvei; Som Stutmestere – og Eeden gjør jo hverken fra eller til – forstaae de Sagen ganske rigtigt. Skal det blive til  Nogetnoget med en Religion, skal der være Tale om at faae den (og det er just Opgaven, thi naar det naaes, staaer Profiten paa sit Høieste) til Folke-Religion, saa maa den sættes i Forbindelse med Børne-Avling, det maa blive Religion at avle  Børn, kort jo mere man kan faae Det, som MsketMennesket umiddelbart har Lyst til (at spise, drikke, more sig, avle Børn o: s: v:og saa videre) gjort til – Religion, jo snarere naarnaaer man at faae denne Religion gjort til Folke-Religion.
















At afdøe.




2 Juli.



Selv en Mand bliver dog ikke veltilmode, naar Lægen tager Instrumenterne frem – og det er hans Tand, der skal trækkes ud. Og selv den meest behjertede Mand bliver dog lidt underlig om Hjertet, naar Operateuren tager Instrumenterne  frem –frem, og det  erhan hans Arm ell.eller Been der skal sættes af.
Dog er der i ethvert Msk.Menneske Det, der sidder fastere endfastere, den Kind-Tand, der sidder fastest, og Det hvorved han hænger fastere endder sidder fastere end enet Arm ell.eller et Been ved det mskligemenneskelige Legeme: det er Livs-Lysten i Msket.Mennesket
Derfor tilraaber al Erfaring et Msk:Menneske for Alt pas paa at  Du ikke taber Livs-Lysten; hvad Du end taber i Livet, naar Du blot bevarer den, er der altid Mulighed af at vinde Alt igjen.
Gud er af en anden Mening. For Alt, siger han, maa jeg have taget Livs-Lysten fra et MskMenneske, hvis der skal være Tale om for Alvor at blive ΧstenChristen, om at afdøe, om at hade sig selv, og om at elske mig.
Rædsomt derfor, naar Gud tager Instrumenterne frem til den Operation, som ingen mskligmenneskelig Magt har Kræfter til: at fravriste et Msk.Menneske Livs-Lysten, at dræbe ham – for at han kan leve som Afdød.
Dog kan det ikke anderledes være, ellers kan et Msk.Menneske ikke elske Gud.Guddommelige Han maa være i en Tilstand af Qval, at han, hvis han var en Hedning, intet Øieblik betænkte sig paa et Selvmord. I denne Tilstand maa han – leve. Kun i denne Tilstand kan han elske Gud.Guddommelige Jeg siger ikke, at Enhver der er i denne Tilstand derfor elsker Gud, paa ingen Maade; jeg siger kun, at denne Tilstand er Betingelsen for at kunne elske Gud.Guddommelige









Og denne Religion er blevet: Folke-Religionen; 1000 eedfæstede  FalstafferFaldstaffera leve med Familie af o: s: v:.og saa videre



a
, eller Dyre-Læger

















At være Christen.




2 Juli.



At være ΧstenChristen er af alle Qvaler den rædsomste, er, saaledes skal det være, at have sit Helvede her paa Jorden.
Hvad gyser et Msk.Menneske meest for? Dog vel for at døe, og aller meest for Dødskampen, som man derfor ønsker saa kort som muligt.
Men at være ΧstenChristen det er at være i Tilstanden af at døe en Døende, (Du skal afdøe, hade Dig selv) – og saa lev, maaskee 40 Aar i denne Tilstand!
Og ikke blot dette; men der kommer een Skærpelse til. Thi  Dede, der staae om en Døendes Leie, de pleie dog ikke at grine af ham,  fordi han vaander sig i Døds-Kampen, ei heller at hade forbande afskye ham, –
           fordi··· han ligger i Døds-Kampen. Men denne Lidelse hører med til at være ΧstenChristen, kommer af sig selv,  naar·· sand Χstd.Christendom skal udtrykkes i denne Verden.
Og saa Anfægtelsen, i hvilken Forargelsens Mulighed hvert Øieblik er tilstede og vil benytte Øieblikket, Forargelsens Mulighed: at dette skal være Guds Kjerlighed, at dette skal være denne Kjerlighedens Gud, om hvem man fra Barn af har faaet alt Andet at vide end dette!
Og dog er han Kjerlighed, uendelig  Kjerlighed, men han kan kun elske Dig, naar Du er en Døende; og dog er det Naade, uendelig Naade, uendelig Naade, at faae evig Lidelse forandret til timelige.
Men vee dem disse Skarer af eedfæstede Løgnere, vee dem, at de have taget Himmerigets-Nøgle, og ikke blot selv ikke gaae ind, men ogsaa forhindre Andre deri.




a

Man gyser ved at læse om, hvad et Dyr maa lide, der bruges til Vivi-Section; dog er dette kun et kortvarigt Billede paa den Lidelse at være ΧstenChristen: i Tilstand af død at bevares levende.

















Et Billede.




3 Juli 55.



Tænk en stor, vel afrettet Jagthund. Den er ifølge med dens Herre, som er i Besøg hos en Familie, hvor, som desto værre vel ofte i vore Tider, er en heel Forsamling af uopdragne Unger. Neppe faae de Øie paa Hunden, førend de begynde at mishandle den paa enhver Maade. Hunden, der har hvad disse Unger ikke har, Opdragelse, fæster strax sit Blik paa dens Herre for afat hans Mine at erfare, hvad han befaler, at den har at gjøre. Og forstaaer den hans Blik saaledes, at den har at finde sig i al den Mishandling ja at optage det som var det idel Velgjerninger der bevistes den. Herved blive naturligviis Ungerne endnu mere kaade, og tilsidst blive de enige  om, at det maa være en uhyre dum Hund, der saaledes lader sig byde Alting.
Hunden bekymrer sig imidlertid bestandigt kun om Eet: hvad Herrens Blik befaler den at gjøre. Og see, dette Blik det er pludseligt forandret, betyder – og Hunden forstaaer det strax: brug Din Magt. I samme Nu har den med eet eneste Spring grebet den første Lømmel og kastet ham til Jorden – og nu standser Ingen den, kun Herrens Blik – og i samme Nu er den, som den var øieblikkeligt iforveien.
Saaledes med mig. Som Hunden fulgte dens Herre, ene bekymret om hans Blik: saaledes følger jeg som en Hund Himlens og Jordens almægtige Majestæt, Herren, ene bekymret om hans Blik, i hvis  særlige Tjeneste jeg tidligt blev fæstet.
Saa begyndte jeg som Forfatter, der var fra min Side Alt sat ind, og kun paa hans Blik var mit Blik rettet, som Hundens paa dens Herres.
Snart forvissede jeg mig om, at det ikke just var i godt Selskab jeg var kommet, at en smaalig, verdslig-klog, idee-løs Middelmaadighed paa enhver Maade søgte at forurette mig.
Mit Blik, som ene var rettet paa  den gudd.guddommelige Majestætsden him MajestætsMajestætens Blik underrettede mig om, at han forstod det saaledes: dette har Du at finde Dig i, og ikke blot at finde Dig deri, men saa let, at det seer ud som var Du En, Alle viste Velgjerninger imod.
Derved blev saa Middelmaadigheden kun mere uforskammet, satte sig tilsidst i Hovedet, at jeg var et aldeles upraktisk MskMenneske, som næsten Enhver kan narre.
Da skete det, at den gudd.guddommelige Majestæts Blik forandredes og betydede mig: Brug Din Magt.
Og der er det vi nu er. Kræfterne har jeg altid haft; men jeg er som en Hund, der er ifølge med dens Herre – Alt dreier sig for den om hvad Herrens Blik befalerbefalder.

















Det gjør ondt at frelses.




5 Juli 55.




a

De Dæmoniske i Evangelierne. – At bede for sig, at man maa være fri for: at frelses.












Hvis nogen Præst vil, at jeg skal indlade mig med ham, maa han nedlægge sit Embede.






7 Juli 55.



Der gives ikke een eneste Præst i Kongeriget, der er saa dum, at han ikke, ogsaa efter hvad jeg nu har oplyst, indseer, at den Maade at være gageret paa som han er  det,det; er, christeligt, utilladeligt, er Nefasnefas, at hele hans Tilværelse som kongelig Embedsmand er Nefas.
Det er paa dette Punkt, Sagen skal holdes; min Opgave er det just af al Magt at afværge at det ikke bliver almindelig lærd Discussion o: D:og Deslige
Thi Discussion, lærd theol.theologisk Undersøgelse o: s: v: o: s: v:og saa videre og saa videre ja det ville Præsterne maaskee med Fornøielse gaae ind paa, og saa imidlertid ganske roligt stikke Gagerne i Lommen,  forsikkrende, »at Sligt naturligviis ikke er Noget der beskjeftiger dem«.  Ih»Ih  bevaresbeh, hvor kunde ogsaa Nogen falde paa det, at saadan hellige Mænd, som vore Præster, Sandhedsvidner, at de skulde bryde dem om det  Jordiske.Jordiske.«
Men see just dette er  detat min Opgave af al Magt at afværge; det er en christelig Criminal-Sag, der foreligger, min Opgave at betjene den i Charakteer af Politie. Præsternes hele Tilværelse er, christeligt, et Snyderie. Jeg siger: christeligt. Thi borgerligt er det jo den ærligste Sag af Verden, at tage de 1000 eller 100 som Staten vil give En. Men naar Eeden paa det N: T:Nye Testamente kommer imellem bliver det, christeligt, Snyderie.
Dette forstaae Præsterne meget godt selv, og derfor er det, at  de helstde, naar ville have en lærd, theologisk Discussion; thi saa vil det lykkes dem allerbedst at slippe bort fra Penge-Spørgsmaalet, hvortil Taushed ikke er nær saa hensigtsmæssigt. Det skete ogsaa strax i Anledning af mine Artikler om Biskop Mynster. Øieblikkeligt var der en Velærværdighed, Pastor Paludan Müller til Tjeneste og vilde have mig ud i en heel Discussion om Mynsters Prædikener, hvilken Invitation saa strax en Anonymanonyma i Berlingske T.Berlingske Tidende søgte at give den størst mulige Udbredelse. Som bekjendt refuserede jeg denne Invitation. Men curieust nok, en lang Tid efter læser man i en norsk Artikel (hvilken Flyve-Posten strax optog, og, hvor naivt eller hvor mistænkeligt, med den Bemærkning, at den var af en Nordmand) der læste man, at man skulde have ventet, at jeg med Glæde vilde have indladt mig paa Pastor Paludan Müllers Forslag. Hvor naivt! Ja, det er nok muligt, at man havde ventet det; men det skete ikke, thi mit Svar var: nei mange Tak, Pastor P. M.
Nei, Discussion skal vi ikke have mere af; og »Forsikkringernes« Tider – ja de ere nu forbi. HanJ den afdøde Biskop, han har gjort brillante Forretninger: himelske Blikke, og qvalt Hulken – og saa Profiten leve –
          – og saa forsikkrende, at Sligt, dette usle Jordiske ikke beskjeftigede ham: ih, bevares hvo kunde falde paa Sligt.
Dette skal nu være forbi, og just derfor er jeg blevet udcommanderet, thi jeg er vel den eneste i D. der vil  kunnekunde holde Sagen uforandret paa Punktet: at det er et Penge-Spørgsmaal.
I en vis Forstand maa jeg nemlig sige, at den Sag, jeg har den Ære at tjene, kunde en Lægmand lige saa godt betjene; i en anden Forstand derimod ikke. Præsterne vilde nemlig øieblikkeligen benytte sig af den Omstændighed at han er Lægmand til at gjøre sig vigtige med deres Lærdom og StoderingStudering. Jo, jeg takker der vilde blive talt Latin og Græsk,  citeretSyr syrochaldæisk, Folianter vilde blive slæbte frem o: s: v: o: s: v:og saa videre og saa videre og den gode Lægmand vilde maaskee tabe Fatningen, ikke lige over for saadan lærde Mænd kunne fastholde det Simple: Penge-Spørgsmaalet.
Anderledes med mig. Disse 1000 Vel- og Høiærværdigheder de kunne een og een eller alle samtlige erklære, at jeg er et MskMenneske, der ikke kan tænke, ikke kan skrive, et Msk.Menneske uden Dannelse, uden Kundskaber o: s: v:og saa videre: det skal aldeles intet Indtryk gjøre paa mig, jeg skal ikke lade mig narre eller imponere til at forraade Lærdom o: D:og Deslige, nei jeg skal nok holde Spørgsmaalet paa Punktet: at det er et Penge-Spørgsmaal,  at deres Gager er,  christeligtda de, et Snyderie, da de ere ved Eed forpligtede paa det n: T:nye Testamente,
Min Opgave er at bevare Urokkelighed, Urokkelighed lige over for Alt hvad der bliver og vil blive sagt om, at jeg er en Skurk, et U-Msk o: s: v:og saa videre, og ligeledes Urokkelighed ligeoverfor Alt, hvad der af Præsterne vil blive sagt om, at jeg er et Msk.Menneske uden Kundskaber, uden System,  etuden Msk.Menneske der hverken kan læse eller skrive o: s: v:.og saa videre Thi alt dette er blot beregnet paa, at slippe bort fra – Penge-Spørgsmaalet. Men som jeg vel skal vide at bevare Urokkelighed lige over for alle Sigtelser min Charakteer betræffende, saa vil det falde mig langt lettere at bevare den lige  over for Præsternes Dom om min Intellectualitet. Jeg er i den Henseende beroliget. Min Forfatter-Virksomhed har mættet mig; og de 1000 Præster vi har kan virkelig ikke forandre min Forestilling om mig selv, saa meget mere, som jeg meget godt veed, at de mener ikke hvad de siger, men at det er for at komme bort – fra Penge-Spørgsmaalet.



a
(formdl.formodentlig vel ogsaa en Præst)

















At elske Gud

eller
at elske den Stygge.






10 Juli 55.



Ved alt Christeligt staaer der, naar det da skal fastholdes som det er i det n: T:nye Testamente, et betænkeligt NBNota Bene, som bevirker, at, hvis dette NB.Nota Bene skal blive staaende, flye  omtrentAlle. Alle. »Christenhedens« Kunst har bestaaet og bestaaer i, under Navn af at Χstd.Christendom er perfectibel at faae alle disse NB.Nota Bene bort. Saa er nemlig Χstd.Christendommen blevet Vrøvl; og nu gaaer den »som Guds Ord i  Studenten«,Studenten«; nu faae vi Millioner ΧstneChristne og Præste-Næringsveien florerer.
At elske den Stygge – ja, ganske rigtigt. Thi naar jeg er (og det er jeg jo) Kjød og Blod, et sandseligt Væsen, en Dyre-Skabning, saa er 
          »Aand«at sk· det Frygteligste for mig, frygteligt som  Døden,Døden; og det at elske Aand det Frygteligste af Alt. Saaledes forstaaer Χstd.Christendommen  det ogsaa, den lærer at det at elske Gud er: at døe, at afdøe, af alle  Qvalerqvaler, den qvalfuldeste – salig Den, som ikke forarges.
Derfor var det ogsaa, at i Tider, hvor det dog nogenledes blev gjort Alvor af det med ΧstdChristendom, derfor var det, at De, der dog  saaledessaadan gjorde nogenledes Alvor dermed, at de som Gjenstand for deres stadige Betragtning brugte: et Dødningehoved. Vistnok kan man ikke sige at Aand ligner et Dødningehoved, thi Aanden ligner ingen sandselig Gjenstand. Men et Dødningehoved var dog det meest betegnende Sindbillede.



I »Christenhed« anderledes!  DødningehovedetDøgningehovedet
          – ih, bevares, der er Intet, man omhyggeligere undflyer, endnu omhyggeligere end  mani gjorde det i Hedenskabet, end Alt hvad der minder om Døden. Nei, Dødningehovedet, denne besynderlige Pynt paa et Værelse, sees aldrig mere. Paa den ene Piedestal seer man nu  en nøgen Venus, paa den anden den korsfæstede Frelser – en ung Dame og en speculativ Præsta disputerer med hinanden om, hvilke Former der ere de skjønneste.
I Christenhed foredrages under Navn af ΧstdChristendom, at det at elske Gud er at udfylde sit Liv, sin Tid, sin Tanke med at tragte efter det Jordiske, at takke Gud hvis det lykkes, at bede ham, at det maa lykkes. Dette vil sige, at elske Gud er at elske: den Smukke. Derfor florerer ogsaa i ΧsthedChristenheden, hvad den saa igjen er stolt  afaf, og kalder ΧstdsChristendommens
 nyestehøieste Udfoldelse og skjønneste Blomst: det christelige Familie-Liv. Fortræffeligt! Det nye Testamentes Χstd.Christendom har nemlig afgjort Forkjerlighed for eenlig Stand
          – og dog er just Familie-Livet blevet Culminationen.
Det Hele er naturligviis en Løgn; og for saavidt muligt at forhindre, at da Ingen  falder paa, at det skulde være en Løgn, er der truffet den hensigtsmæssige Foranstaltning, at Præsten aflægger Eed paa det nye Testamente.



a
, begge naturligviis sande ΧstneChristne,












At, christeligt, er just det Middelmaadige, Middelmaadighed, det til en vis Grad, det blot MskligeMennskelige, det hvad vi MskerMennesker kalde det Hjertelige – just det er, christeligt, det Forargelige, er, christeligt, Satans Indskydelse.



d. 13 Aug. 55.



Dette er af yderste Vigtighed at fastholde, kan Du ikke fastholde dette, saa faaer Du aldrig Synspunktet for hvad Χstd.Christendom er, og aldrig Øie for, hvilken Gavtyvestreg hele ΧsthedenChristenheden er.
Men at det, christeligt, er saa, som der staaer i Overskriften, det lærer Du af ΧstusChristus selv i hans Forhold til Peder, hvilket jeg ikke noksom kan indøve og indskærpe for, christeligt,for at faae Ram just paa den farligste Art Ikke-Χstd.  den hjertelige Middelmaadighed, det hjertelige Vrøvl o: s: v:og saa videre Thi som næsten ethvert Barn har en medfødt Gave til, hvad der er den alvorlige Fader meget imod, at sledske for ham, at gaae saadan og ville og ville og være et rart Barn, og det bliver ikke til Noget med at gjøre Faderens Villie: saaledes har ogsaa den christelige Rettroenhed især excelleret i at sledske for Gud, at skaane sig selv, og saa at kalde det Hjertelighed mod Andre o: s: v:.og saa videre
Altsaa til ΧstusChristus og Peder. (Mtth. 16, 23). ΧstusChristus taler om at ham bør nu at gaae til Jerusalem og lide og ihjelslaaes. Tænk nu først Apostelen Peder; han er Apostel,han rager dog vel en Alen over hvad vi kalder det Middelmaadigea. PederHan tager saa Anledning heraf, af at ΧstusChristus jo synes forsætligenfortsætligen at ville udsætte sig for at døe, hvad  ifølge almdl.almindelige mskligemenneskelige Begreber er endog utilladeligt, han tager Anledning heraf, ogsaa i personlig Kjerlighed til Mesteren, hvem han saavil nødigt vil skilles fra, han tager Anledning til at straffe ham. Og ΧstusChristus han siger – hør det I  Middelmaadighedens BataillonerBatailloner af MiddelmaadighedensBatailloner af middelmaadighedensBatailloner P som  sammenlignetdog med Peder ere Myrer, og som dog af Præster lader Eder indbilde, at I ere ΧstneChristne, at man ved den Art Χstd.Christendom kommer til  HimlenHimlen)
          – viig bag mig Satan! Du er mig en Forargelse; thi Du sandser  ikke hvad Guds er menkun hvad MskensMenneskens er.
Saa høit ligger ifølge ΧstiChristi Dom Χstd.Christendomdet at være og det at være ΧstenChristen, at det at ville fraraade sin Lærer og Ven frivilligt at udsætte sig for Døden er: det Forargelige, Satans Indskydelse.
Mere behøves vistnok ikke for  at see, at den Art Jævning som er ΧsthedChristenhed er hverken mere eller mindre end det Forargeligedet Forargeligetil Forargelse, Satans Værk, alle disse Middelmaadighedens ΧstdsChristendoms Lærere det er: det Forargelige, Satans Redskaber.
Nei, det Guddommelige er ikke til at spøge med, det er det rædsomste Enten-Eller, og det at ville (nedrige Løgn!) hjerteligst hjælpe sig selv og Andre ind i eller bevare sig selv og Andre i Middelmaadighed er: det Forargelige, Satans Indskydelse.
Flye derfor dette Forargelige, flye disse tusinde af næringsdrivende ΧstdsChristendoms  LærereLære, flye dem det er Satans Redskaber, i den allerfarligste Form i Form af Hjertelighed.
Nei, Kjendet paa sandt at forholde sig til ΧstdChristendommen, har ΧstusChristus ikke  fortiet,fortiet: det er: at hade sig selv. Kun Had til sig selv  er den Lidenskab, som kan bærele det Guddommelige, rigtignok derved, at Du paa den rædsomste Maade knuses.
Der gives derfor kun eet sandt Forhold til Χstd:Christendommen at hade sig selv elskende Gud.Guddommelige Gyser Du tilbage for denne af alle rædsomme Qvaler rædsomste, denne livsvarige Sjels-Radbrækkelse: nu vel, saa vær sand til at tilstaae, at Du ikke sandt forholder Dig til Χstd.Christendommen
Dette har ΧsthedChristenhed ikke gjort, medens det dog er let  noknok, at vise, at der i ΧsthedensChristenhedens 1800 Aar ikke forekommer een eneste Forkyndelse af ΧstdChristendom, uden at den omvendt er mærket: i Kjerlighed til sig selv at elske Gud, hvorfor hele ΧsthedenChristenheden er det Forargelige Satans Værk, opfundet ved at man kun har  sandset hvad MskensMenneskens er.



a
, om han end (atter en Maalestok for hvad ΧstusChristus forstaaer ved at være ΧstenChristen, en Maalestok knusende for alle ΧsthedensChristenhedens Gavtyvestreger) ifølge ΧstiChristi Dom, behøver  at omvende sig, thi dette siger ΧstusChristus til ham, efterat han allerede nogeni Tid havde været Apostel: naar Du omvender Dig.












At hvad jeg seer, er seet langt, langt tilbage i Tiden; men at De, der have seet det, have fortvivlet over at tage fat derpaa, ladet Sandsebedraget staae,  hvorvedsaa saa deres velmeente og betydelige Virken ikke kom til at gavne, men blev nærende for Sygdommen.





23 Aug 55.

d. 17 Mai 55.






Allerede i et af de første Aarhundreder er der en Kirkefader, som  mismodigmismodigt siger: »ikke engang et Martyrium er muligt – thi Fjenderne hedde ΧstneChristne«.
See her har vi det: Fjenderne hedde ΧstneChristne.
Men hvorfor saa ikke et Martyrium? Hvor Fjenderne ere der bør vel ogsaa Martyren falde.
Dog dette kunde hiin Kirkefader  ikke beslutte sig til, dertil manglede han Mod.
Hvorledes han manglede Mod? Ganske vist, og det uagtet han visselig havde Mod nok til at blive Martyr lige over for Hedninger.
Men med »Mod« har det eget Sammenhæng. Til sandt moralsk Mod hører ogsaa en Side af det Intellectuelle: at være Den, der først seer, hvor en Fare er, og saa har Mod til at udsætte sig for den Fare, og for at alle Samtidige ikke kan forstaae ham.
Et Martyrium lige over for Hedninger, det var jo i  dedet første Aarhundreder noget saa Fortærsket, saa Bekjendt, saa Hævdet, at der ikke behøvedes i strengeste Forstand Mod for at have det Mod.
Men derimod hørte der i strengeste Forstand Mod til første Gang at tale  OrdetOrdet, ud, at vende hele Forholdet om, at see, at »Χsthed«, disse Tusinder og Tusinder var ΧstdsChristendommens Ruin, og saa at søge Martyriet der, at falde som Martyr – for ΧstneChristne. Dertil fordredes virkelig baade en stærk Hjerne (thi Gavtyvestregerne med »Χsthed« havde allerede den Gang gjort Forholdet  vanvittig:vanvittig, som ΧstenChristen at blive Martyr for ΧstneChristne) og Mod i Brystet, og fremfor Alt, Tro.
Hiin  Kirke-FaderB lod det blive ved Yttringen, foretrak saa at være virksom for yderligere at udbrede det Galimathias, som Χstd.Christendommen allerede den Gang  var –var, og kom derved blot til at nære Sygdommen. Sygdommen ligger og laae allerede  den Gang i den usande Udbredthed: det eneste Frelsende er just: Martyrer i omvendt  Stiil.Stiil;




a

At Ulykken stikker i den usande Udbredthed, ΧstdChristendommen har faaet, i »Christenhed«. Den Biskop i et af de første Aarhundreder som sagde: man kan ikke engang blive Martyr thi Fjenderne hedde ΧstneChristne. Altsaa han saae rigtigt, men han vovede ikke at tage Opgaven, blev ikke Martyr for ΧstneChristne, lod Sandsebedraget staae.


















»Christenheds« Christendom





25 Aug 55.



Det er med »Χstheds« ΧstdomChristendom i Forhold til det nye TsTestamentes
Χstd.Christendom som med Jøden, der fortalte  Historien ogHistorien,Historien og udelod Pointen.
I end den mindste Trævl af det nye T.sTestamentes Χstd.Christendom er der en Pointe, der er et Dialektisk. Udelad det, saa er hele Χstd.Christendommen sentimentalt Sirups-Vrøvl – og saa er  detder virkelig ikke at undre sig over, at den Art Χstd.Christendommen ikke frembringer samme Virkning som det n: T.s Χstdnye Testamentes Christendom (Forfølgelse o: D:og Deslige), det er lige saa lidet at undre sig over, som over, at Jødens Fortælling ikke frembragte samme Virkning som da han selv hørte den.
Χstd.Christendom er, ifølge det n: T:nye Testamente Glæde;  men  saaledes,saaledes: at Undersætningendenne er, at denne Glæde dog, blot mskligmenneskelig talt, er den rædsomste Qval; denne Undersætning er det Dialektiske, er Pointen. Tag den bort og Du har Præsternes Sirups Slik. Og saaledes ubetinget paa ethvert Punkt af det Christelige.
















At »Christenhed«
          Χstd.Christendom aldeles hæver Begrebet ΧstenChristen, drukner Χstd.Christendommen i et Dyb af

 Vaas.

Nonsens.






30 Aug.



Ved at gjøre Χstd.Christendom til alene »Gave« og en Gave til hele Msk-SlægtenMenneske-Slægten, og ved aldeles at slaae en Streg over, at Χstd.Christendommen er Forpligtelse  erlykkes det lykkedes (thi man har jo stræbt) »Χsthed« aldeles at  hæveat Begrebet ΧstenChristen og at drukne ΧstdommenChristendommen i et Dyb af Vaas.
Ifølge Χstd.Christendommen er Forholdet dette: Χstd.Christendom er som Gave bestemt for alle MskerMennesker, Frelsen  tiltænktAl
 Alle.Alle; Naar da En overtagende Forpligtelsen deelagtiggjøres i Gaven: han er en ΧstenChristen.
»Χsthed«  tagerud Χstd.Christendommen blot som Gave; ΧstusChristus har frelst alle Msker.Mennesker Ved at være Msk.Menneske er Du frelst; Du kan gjerne blive ved at være Jøde, Muhamedaner, Fetischdyrker o: D:og Deslige, eller Du kan antage en af disse Religioner, det gjør hverken fra eller til  qua Msk.Menneske er Du frelst ved ΧstusChristus.
Paa den Maade bliver Χstd.Christendommen den Religion, hvis  Særkjendesærkjende er, at den ingen Religion er; thi ethvert særligt Kjende er udvisket – qua Msk.Menneske er Du frelst ɔ:det vil sige det at være ΧstenChristen er slet ingen Religion at have, er blot at være Msk.Menneske
Saa bliver det vel det Rigtigste da det at være ΧstenChristen er slet ingen Religion at have,  menat blot at være MskMenneske, at man antager een af de andre Religioner, for dog at have nogen Religion, medens man qua
Msk.Menneske er frelst ved ΧstusChristus.
Naturligviis vil man beraabe sig paa, at ΧsthedChristenhed jo dog holder over den Forpligtelse i Forhold til at være ΧstenChristen: at man skal være døbt. Men see nærmere til, skal Du see, man troer selv ikke,  at det har stort at betyde om man er døbt eller ei. Nei, i denne Tanke: ΧstusChristus har frelst hele MskhedenMenneskeheden (hvilken Tanke kun er sand conditionaliter) og i denne Tanke: ΧstdChristendommen er Gave (hvilkethviklet kun er sandt conditionaliter) har man druknet Χstd.Christendommen forvandlet  denΧstd. Religion: Χstd.Christendom til at være en Religion, som er ingen Religion.
















Kirken – Publikum.





30 Aug 55




GrundfordærvelsenI i vore Tider ligger i, at man har afskaffet Personlighed.
Ingen tør i vore Tider være Personlighed, i feig Msk-FrygtMenneske-Frygt gyser Enhver tilbage for dette: at være Jeg lige over for, maaskee i Modsætning til Andre.
Saa hjælper Politikerne sig med: Publikum. Politikeren er intet Jeg, ih, bevares, nei han taler i Publikums Navn.
Aldeles paa samme Maade bruger man religieust »Kirken«. Det man vil have er et dækkende Abstraktum, hvorved man undgaaer at være Jeg, hvilket visselig i vore Tider er det Farligste af Alt.
Dette Abstraktum (Kirken) pynter man saa ud til at være en  Person, man taler om Kirkens Levnetsløb, o: s: v: o: s: v:og saa videre og saa videre man er paa een Gang aandrig og tillige naaer man personligt at holde sig udenfor.















Hvad der blev min Ulykke
          –  langtfrauden dog at jeg beklager mig derover!




1 Sept.




a

At jeg var
            ædel nok mod de Andre til frivilligt at udsætteAt jeg frivilligt udsatte mig for Corsaren; og at jeg høimodigen spenderede mit Liv paa Biskop Mynster.












Christendommens første Gang.
ΧstendommensChristendommens anden Gang.






d. 13 Sept 55.



ΧstusChristus forlod Jorden. Saa blev Χstd.Christendommen betroet til mskligmenneskelig Redelighed; Gud vilde ligesom ikke gribe ind, men see (som en Opdrager prøvende overlader Barnet til sig selv) hvad mskligmenneskelig Redelighed vil gjøre ved den.
I Aarhundredernes Løb fik han saa, stadigt tiltagende, at see, hvad mskligmenneskelig Uredelighed gjorde ud af den.
Høidepunktet naaedes i Protestantismen, især i D.Danmark, hvad jeg Alt skal eftervise udførligere.
Saa forandres Methoden.
Fra nu af kaster Gud sin Mistanke paa MsketMennesket, og istedetfor umiddelbart bestemte dybe, fromme ΧstdsChristendomsL Lærere, som kun altfor let tages ved Næsen, faaer Slægten: Politie-Agenter, Individer, som, mod deres Villie, bruges i ΧstdsChristendommens Tjeneste men med eminente Evner til at lugte Gavtyvestreger.
Deres Forretning bliver da først og fremmest at faae spærret af, de 1800 Aars Historie casseret som blot mskligemenneskelige Paafund, altsaa som Satans Værk, som velmeent eller som gavtyveagtigt Bedrag.











At »Christenhed« er Menneske-Slægtens gjennem Aarhundrederne, med stigende Fremgang fortsatte Stræben for at – værge sig mod ΧstdChristendom.






22 Sept. 55.



Christus har forlangt »Efterfølgere«.
En sand Christi Efterfølger vil snart naae at blive hovedkuls kastet ud af denne Verden. Lad der saa komme igjen en Efterfølger, det vil gaae lige saa med ham: kort og afgjort,afgjort. Altalt Handling.
Men lad der istedetfor Efterfølgere komme Folk, som gaae og vrøvle om, at Andre have vovet Liv og Blod. Nu begynder det at brede sig. Alt Vrøvl er selskabeligt, frugtbart efter en forbausende Maalestok, frugtbart paa Vrøvl.
Den næste Slægt efter disse Vrøvlere, er som altid ikke Efterfølgere, men ligeledes Vrøvlere  Præster og Professorer, og Menige som ansee dem for sande Lærere i Χstd.Christendom Foruden hvad denne næste Slægt selv er istand til at præstere i Vrøvl, optager den saa, under Navn af historisk Videnskab, hvad den foregaaende Slægt har præsteret i Vrøvl.
Dette er Loven: istedetfor Handling en bestandigt grændseløsere Masse af Vrøvl, som kaldes Videnskab, og som maa studeres, hedder det, hvis man vil forstaae Χstd.Christendommen
Det man nemlig i Sandhed ikke vil, er just at forstaae Χstd.Christendommen, som er let at forstaae. Og for at sikkre sig ikke at komme til at forstaae ΧstdChristendommenhvadeller hvad Χsthed er, er det man, som Hjælpemiddel til at forstaae den, anbringer  dennedette uoverskuelige Masse historisk og lærd Vrøvl.
Der gives Insekter, som værge sig mod deres Forfølgere ved at reise Støvet: saaledes har »Msket«
           det instinktivt at værge sig mod Idee, Aand ved at reise Tallet. Tallet er Idee og AandsIdeens, AandsIdeens Modsætning. Naar man vil være sikkret mod at have med Idee, med Aand at gjøre, saa skaf bare Batailloner, Legioner, Millioner, som, maaskee med forenede Kræfter, stræbe: saa er Aand gaaet ud, Du har naaet, hvad Du egl.egentlig vilde, det bliver ved Dyre-Siden af det at være Msk.Menneske
Dette kan naturligviis bestandigt kun meget  Faaefaae forstaae; thi for at kunne forstaae det, maa just den Forvandling være foregaaet med et MskMenneske, hvilken Χstd.Christendommen tilsigter, at blive Aand; Dyre-Msket forholder sig umidd.umiddelbart til Tallet, det er hvad han troer paa.



Er dette ΧstdsChristendommens Betragtning: at denne Verden vistnok er en ond, en syndig Verden,  men at just derfor er Χstd.Christendommen kommet ind, for at omdanne Verden, saa Guds Hensigt  ellerer Det han tilsigter er: at faae en rar Verden ud af denne Verden og saa at lade den bestaae?
Eller hvilerer dette ikke langt mere Χstd.Christendommen ikke meget mere paa følgende Betragtning: denne Verden er blevet til ved et Affald fra Gud, er til mod hans Villie, hver Dag den er til, er mod Guds Villie, han vil have den tilbage. Almægtigt tilintetgjøre den, er ikke hvad han vil, thi saaledes er jo det Hele ikke lagt an; det er en Frihedens Verden, som frit affaldt fra ham, og som han vil have tilbage. Denne Verden er for Gud fortabt, det er nu engang afgjort, Enhver der fødes forøger blot de Fortabtes Masse.
For nu at faae denne Verden tilbage og i sin Forbarmelse lader han Χstd.Christendommen forkynde. Hvad det er at være ΧstenChristen, viser Forbilledet, at det er Lidelse fra først til sidst endog den, at være forladt af Gud. Forbarmelsen, Naaden, den uendelige  Naade bestaaer nu i, at man ved at blive ΧstenChristen udholder  sitsig
Helvede her paa Jorden og saa er evigt frelst. Men at være ΧstenChristen er  atdet modtage taknemligt den uendelige Naade, at maatte være en Jesu ΧstiChristi  EfterfølgerEfterfølgere her i Livet og derved af Naade være evig frelst, en Jesu ΧstiChristi Efterfølger, forbandet af Msk.Mennesker, forhadt, plaget paa enhver Maade, tilsidst ogsaa forladt af Gud.Guddommelige Og enhver Jesu ΧstiChristi Efterfølger er jo vendt saaledes, at hvis han overhovedet  kanmaatte siges med sit Liv at tilsigte  Nogetnoget uden i Frygt og Bæven at forarbeide sin Sjels Frelse, maatte det være at faae denne Verden bort.
Hvis dette ikke var saaledes, hvis Det Gud tilsigtede var at faae en rar Verden ud af denne Verden, saa er Msk-SlægtenMenneske-Slægten egl.egentlig uden Veiledning. Thi det n: T:nye Testamente, ΧstiChristi Forkyndelse hviler i, at det er en ond Verden, alle  Kjendetegnene paa det at være ΧstenChristen ere i Forhold hertil. Men tilsigtede Gud  atdet denne Verden skulde forvandles til en rar Verden og saa bestaae, maaemaa jo Kjendetegnene paa det at være ΧstenChristen blive lige det Modsatte.
Men »Msk-Slægten« glemmer behageligst at for Gud er hverken Tid eller Tal til, Aartusinder som een Dag, og  etdet uud Tal saa stort, at man maatte bruge 1000 Aar for at faae det sagt er slet ikke til for ham. Han bliver ved Sit. I Naade vil han forbarme sig over denne  fortabtehele Fortabelsens Verden. Han byder Vilkaaret, det er uendelig Naade, men heller ikke som af et Nittengryn. Om der nu er Mange eller kun nogle ganske Enkelte, der ville frelses, det forandrer ikke ham eller hans Vilkaar detham (detham, det er jo ikke ham, der skal frelses, men de  AndreAndre).
Og Msk-SlægtenMenneske-Slægten harforskylder efter sin store Maalestok  den det Samsamme slemme Vane, som det enkelte Msk.Menneske har: naar man indbyder ham, kommer han strax anstigende med Kone og en halv Snees Børn. Saaledes naar Gud lader Slægten forkynde Naade men vel at mærke for hver Enkelt, saa skeer der noget Andet end Gud har forelagt: Slægtens Batailloner komme anstigende og ville bataillonsviis frelses. Nei, ikke paa den Viis. Først den Ydmygelse, der for de Fleste vil være til Fortvivlelse, at  udholdeuholde at være kun en Enkelt, at drukne i denne uhyre Verden, at forsvinde – og saa maaskee bliver han frelst. Det Andet er rigtignok mere gemytligt, har ogsaa Noget tilfælles med Dyrehaugstoure og andre cordiale Forlystelser,  saadansaadanne  bataillonsviisbataillonviis, at frelses evigt.
For, christeligt, at frelses maa  først enhver Forestilling om enhver Trøst ved ethvert Tilhold i Tallet bort, ɔ:det vil sige Livet maa tages af Dyre-Skabningen; thi som man tager Livet af en Fugl ved at pumpe Luft fra den, saaledes tager man Livet af Dyre-Msket ved at tage Tallet fra det.
At berøves Msk-Tallet at skulle staae enea er hvad Dyre-Msk. meest meest meest af Alt frygter, thi qua Dyre-Skabning er han i Msk-FrygtMenneske-Frygt. Derfor har Dyre-Msk. Mod til det Forfærdeligste, saasnart man blot giver ham Msk-Tallet, at  Andrede gjøre det Samme, eller at de Andre ere af den Mening, at det er Mod han viser.  Msk-TalletMen er Dyre-Mskets Liv. Og derfor er det just denne Collision som ΧstusChristus især stiler paa: at lide af Msk.Mennesker Χstd.Christendommen er just at frygte Gud i Modsætning til Msk.Mennesker, i Modsætning til hvad Msk.Mennesket qua Dyre-Skabning frygter meest af Alt: Msk-TalletMenneske-Tallet. Og derfor  er det, for at tage dette med, just fra dette Synspunkt seet let at vise, at der i Christenhedens mange Aarhundreder ikke findes een eneste Forkyndelse som er ΧstiChristi Forkyndelse liig. Man faaer meget tidligt Msk-Tallet af ΧstneChristne
          – og fra det Øieblik er det muligt at være ΧstenChristen i: Msk-FrygtMenneske-Frygt. Hele Middelalderens strengeste Askese er i: Msk-FrygtMenneske-Frygt,Msk-FrygtMenneske-Frygt; lider ikke af Msker.Mennesker
Jeg veed det meget vel, at hvad jeg her skriver  vilvil, i Tidens Løb blive  erklæretbeundret for den høieste Viisdom. Jeg veed ogsaa, at derfor vil til den Tid Verdens Skikkelse aldeles ikke være forandret; thi De, der ville have travlt med at vise, hvor dybsindigt og sandt dette er, er naturligviis –
          Docenter, disse Dyre-Skabninger. Ja, disse Dyre-Skabninger. Jeg veed det vel i denne syndige Verden hvor Alt er Egoisme har man da ogsaa for Skik nærmest at kalde den menige Mand, den Eenfoldige Dyre-Skabning. Men herimod  protesterer jeg. I een Forstand er vi jo Alle Dyre-Skabninger. Men skulde der være nogen Classe af MskMennesker, der fortjente sammenlignet med os Andre at kaldes: Dyrene da er dette Præster og Professorer.
Man kjender i Barnet Dyret paa, at Barnet vil putte Alt i Munden; og det er et ganske betegnende Udtryk for Dyret. Men at være i den Grad dyrisk at man vil putte Sandhed, Aand i Munden, leve af Sandheden, leve af at Andre have lidt for denne Sandhed, selv ved Eed forpligtet til det Eneste, hine Andre have begjeret, Efterfølgelse: det er bæstisk.  ForunderligtSaaledes var nok, at dette Bæstiske findes forenet med den fineste Dannelse, og Fornemhed, der fornemt slet ikke seer en Skraldemand, eller hvis denne vovede at tale til ham, fornemt vilde lade ham forstaae, at han kun er et Dyr – forunderligt nok, og  saa forholder det sig lige omvendt: Skraldemanden er et MskMenneske, men denne fiint dannede, i Fløiel klædte, bestjernede Fornemhed er – et Dyr, et Dyr, som, bæstisk, putter Sandhed i Munden, troer Sandhed er Noget til at spise, et Dyr, der afskyeligere end noget Rovdyr, endog lever af Andres Lidelser,  hvadthi intet Rovdyr gjør, thi det lever  afik sit Bytteb, men det lever ikke af sit Byttes Lidelser.



a
forladt, forhaanet, udgriint o: s: v:og saa videre


b
og volder det Lidelser for at faae Livet af det,

















Smaa-Bemærkninger.




23 Sept. 55.




At være ΧstenChristen i Msk-FrygtMenneske-Frygt




I det nye T. er Formelen for det at være ΧstenChristen: at frygte Gud mere end MskMennesker; heri alle de specifike christelige Collisioner. Saasnart man kan være ΧstenChristen i Msk-FrygtMenneske-Frygt, ja naar man vel endog af Msk-FrygtMenneske-Frygt ikke engang tør lade være at kalde sig ΧstenChristen: saa er Χstd.Christendommen
eo ipso ikke til.
Man seer deraf, hvilket Nonsens det er med Troen paa at den sande Χstd.Christendom findes i »Kirken« som det store Tal. Intet er ΧstdsChristendommens Aand mere imod end dette, som er: mskligmenneskelig Middelmaadighed, Dyre-Mskenes Tro paa: Msk-Tallet. Nei, hvad af sand Χstd.Christendommen der findes i Aarhundredernes Løb maa findes i Secterne o: D:og Deslige, uden at derfor det at være Sect eller udenfor Kirken er et Beviis  for at være sand Χstd.Christendommen Men hvad der findes maa findes i Secterne og D:, det Eneste, der ligner det nye T.s ΧstdTestamentes Christendom, der er: en Sect, hvad den ogsaa kaldes i det n: T:nye Testamente




Frygt især at fare vildvild ved  ved at kalde Ydmyghed hvad der er Skulkerie.Ydmyghed.




Ethvert Msk.Menneske er en født Hykler. Og i hver Generation er der maaskee ikke Een, hvem Styrelsen hans hele Liv igjennem faaer banket alt Hykkelsk ud af.
 MenIntet har Intet har denne hykkelske Skabning, MsketMennesket, mere Tilbøielighed til end i Form af Ydmyghed og Beskedenhed at unddrage sig Anstrengelse. Naar MsketMennesket seer, hvilke Qvaler der er forbundne med at være Apostel, saa siger han: jeg er for ydmyg til at begjere at være Apostel.a Naar han læser ΧstiChristi Beskrivelse af hvor vanskeligt det er at  indgaaeindgaaeting i Himmeriges Rige, saa siger han: jeg nøies ydmygt med at naae blot til Dørtærskelen  af Himerige. Den Hykler! Og ved saadan Ydmyghed og Beskedenhed, hvorved man skaaner sig selv og rigtignok ogsaa narrer sig selv, mener man at smøretørre Gud om Munden, at det skulde behage ham, at man er saa ydmyg og beskeden. Men det behager ham slet ikke; det behager heller ikke en Lærer, at en Discipel, fordi han ikke gider anvende Tid og Flid nok, siger: jeg er for ydmyg og beskeden til at ville have ugudmærket godt, jeg nøies ydmygt og beskedent med tgtemmelig godt. »Din Slyngel« siger Læreren »det vover Du at kalde Ydmyghed og Beskedenhed. Ja ganske vist,  naarnaar man ikke kan sine Ting bedre end Du, man istedetfor at anvende al Tid og Flid gaaer og dovner, og derfor saa ikke kan sine Ting bedre end Du kan dem, vilde det vistnok være uforskammet at forlange ugudmærket godt; men jeg fordrer, at Du skal kunne Dine Ting til ugudmærket godt.«



a
Den Hykler!

















Kun et Villies-Msk. kan blive ΧstenChristen.




d. 23 Sept 55.



Kun et V.-Msk. kan blive ΧstenChristen. Thi kun et Villies-Msk. har en Villie, der kan brydes. Men et Villies-Msk., hvis Villie er brudt af det Ubetingede eller af Gud er: en ΧstenChristen. Jo stærkere naturlig Villie, jo dybere kan Brudet blive, og jo bedre ΧstenChristen. Det er Dette man har betegnet med det betegnende Udtryk: den nye Lydighed; en ΧstenChristen er et Villies-Msk, der har faaet en ny Villie. En ΧstenChristen er et Villies-Msk., der ikke mere vil sin Villie, men med sin knuste Villies Lidenskab – grundforandret – vil en Andens Villie.
Et Forstands-Msk. kan aldrig blive ΧstenChristen, han kan i det Høieste gjennem Indbildningskraften komme til at nysle  med de christelige  ProblemerF. Og denne Formation af, om man saa vil, ΧstneChristne, er det, der afstedkommer al mulig Forvirring i Χstd.Christendommen. De blive Lærde, Videnskabelige, forvandle Alt til Vidtløftighed, i hvilken de drukne hvad der egl.egentlig er Pointen i Χstd.Christendommen Dog det forstaaer sig, Styrelsen kan i sin Forbarmelse gjøre meget for et Forstands-Msk for at forvandle ham til et Villies-Msk, saa han kan blive ΧstenChristen. Thi Muligheden af at blive et Villie-Msk. ligger i ethvert Msk.Menneske Det letsindigste, det feigeste, det meest phlegmatiske Msk.Menneske,  enet Indb Raisoneur uden Begyndelse og Ende: bring  demham i Livsfare, og de blive dog maaskee Villies-Msk.. Vistnok kan Nødvendighed ikke frembringe Frihed; men den kan lægge det Friheden i MsketMennesket saa nær som muligt at blive: Villie.
Χstd.Christendommen, eller det at blive  Christen forholder sig altsaa aldeles ikke til Forandring af det Intellectuelle – men af Villien. Men denne Forandring er den piinligste af alle Operationer, at sammenligne med, hvad man jo ogsaa ethisk har betvivlet MsketsMenneskets Ret til: en Vivisection. Og fordi dette er saa rædsomt, derfor er i ΧsthedChristenhed længst det at blive ΧstenChristena forandret til en Omdannelse af det Intellectuelle. Middelalderens Askese saae naturligviis (sammenlignet med al dette videnskabelige Vrøvl al  dettedenne bevisende Præk) rigtigere, at der er Tale om en Villies Forandring, og greb Sagen an i Forhold dertil. Feilen ved Middelalderens Askese var at man slog en Streeg over den specifike christelige Lidelse: at lide af Msker.Mennesker Asketen tillod MskeneMenneskene at beundre sig som: den Overordentlige. Saaledes kom Msk-Tallet dog med; Msk-Tallet blev nemlig ordentlige ΧstenChristen. Havde Asketen  sagt hvad Sandhed er: der gives ingen overordl.overordentlig ΧstneChristne; det jeg udtrykker er blot en Tilnærmelse til det af  Allealle Fordrede, en Tilnærmelse til det ganske simpelt at være ΧstenChristen: saa var han blevet forfulgt. Man kan undgaae Lidelsen af Msk.Mennesket paa to Maader: ved at slaae af paa den christelige Fordring og selv benytte sig deraf; eller ved selv strengere at holde sig til den christelige Fordring, men, egoistisk, kalde det det Overordentlige, saa kommer Msk-Tallet dog med, og man undgaaer Forfølgelse, forvandler i begge Tilfælde Msk-Tallet til lige det Modsatte af hvad, det i Forhold til sand Χstd.Christendommen maa blive, Noget man har Profit af ganske simpelt Penge-Profit o: D:og Deslige, eller Noget man har Profit af som et beundrende Chorus.



a
(forsaavidt det ikke er blevet gjort til aldeles Ingenting, Noget man er ganske udenvidere)


















Ja vist var Biskop Mynster stor!





24 Sept. 55                                #a



De fleste MskerMennesker have slet ikke Tid til at have Religion, i samme Forstand som Barnet ikke har Tid til at samle sine Tanker, fordi nemlig Sandse-Indtrykkenes Mangfoldighed uafbrudt beskjeftiger det. I denne Forstand have de fleste MskMennesker slet ikke Tid til at have Religion; at de har en Religion, at de i »Χsthed« ere »Christne«
          betyder dem blot at have en Passerseddel til at kunne komme ind i dette Livs Virkelighed.Virkelighed; Det der beskjeftiger dem er Livets Mangfoldighed, Sandse-Indtrykkene, Travlhed, Nysgjerrighed o: s: v: o: s: v:og saa videre og saa videre o: s: v:og saa videre Som Barnet  ikkestaae kan staae roligt, men utaalmodigt staaer og hopper for at faae Lov snarest muligt at komme ned i Haugen, ud paa Legepladsen: saaledes ere disse MskerMennesker idel Utaalmodighed for at komme ind i dette Livs sandselige Hvirvel. Da  den »christelige« Stat nunu Staten (viist!) har indrettet det saaledes, at Ingen kan komme med i Legen uden at have  Attest fra Præsten for at være en Christen: saa ere alle disse Msk.Mennesker da naturligviis, ih naturligviis, Christne.  PræstensPræstens Attest for at de ere ΧstneChristne betyder dem omtrent hvad en Billet til Tivoli eller et Dampskib, en Omnibus, betyder dem: at de da kommer med.
De MskerMennesker, der dog have nogen Tid  tiloversat spende for at have Religion de ønske dog  alleAlle, at have det med Religion  afgjortbest saa tidligt  ogat saa hurtigt som muligt – for at ogsaa de kan komme til at faae travlt i at nyde dette Liv. Saa har de maaskee ogsaa engang imellem et Øieblik tilovers for at have Religion; men under den Betingelse, at det bliver en Art Nydelse, og at det engang for Alle er afgjort, at de har Religion, saa Evighedens Salighed er  dem vis.
Lever der nu en Geistlig, og har han, æsthetisk, store Gaver, saa meget desto bedre, som vil paatage sig  underat Navn af Χstd.Christendom at repræsentere deres Art Religion: jo, jeg takker,  derhan bliver en Stadsen, en Sværmen, han bliver elsket, afholdt, tilbedt o: s: v: o: s: v:og saa videre og saa videre Thi dunkelt veed disse MskerMennesker som alle MskerMennesker meget godt ved sig selv, at  ReligionReligionen ikke kan haves paa den Maade, hverken saaledes, at man slet ingen Tid har til at have Religion, eller saaledes at man engang imellem har et Øieblik tilovers for Religionen, at det slet ikke er ubeskedent af »Evigheden« at forlange  heleomtrent et MskesMenneskes Tid. Denne Fordring er alle MskerMennesker meest af Alt bange for; thi de elske Allealle Tiden, som er deres Element, frygte Evigheden. Og derfor al denne Stadsen med en saadan Lærer.
En saadan Lærer var Biskop Mynster. Han var Bank for en heel Slægt.  Hvor er LivetHvad er der ikke blevet nydt af disse mange MskerMennesker,  dersom alle, naar de engang i Evigheden med Rædsel maae høre, at dette er ikke ΧstdChristendom, ville, om jeg saa tør sige, forevise en Seddel med Paategning: Mynster. Thi Mynster var Bank. I den dybeste, eensomste Taushed, hvorved jeg kun underholder mig med mig selv og med min Politie-Viden, pleiede jeg derfor ogsaa at kalde Mynster: Rigsbanken. Jeg sigtede herved til et Bestemt, som Kjøbenhavns Politie vil forstaae; thi det veed naturligviis meget godt, at der for en Deel Aar siden i Nørre Sjelland levede (om han lever endnu, veed jeg ikke; det veed vel Politiet) ensom en Person, som var Politiet tilstrækkeligt bekjendt under Navnet: RigsbankenRigsd. Hans Forretning var at gjøre falske Sedler; og han gjorde dem godt.
Dette var Sammenlignings-Punktet, at de begge gjorde falske Sedler. Forresten er der naturligviis ingen Sammenligning, især ikke med Hensyn til Forretningens Størrelse. I det Hele taget existerer  derderib  aldeles ingenaldeles,, ingen  Analogie tilAnalogie, de Forbrydelser, som praktiseres paa det religieuse Gebeet. Selv den meest forsøgte og meest uforfærdede Politie-Agent, der nogensteds har levet, vil gyse ved at tage fat her, hvor  detdet ikkedet gjælder om ved falske Sedler paa Evigheden at narre en heel Samtid et heelt Liv igjennem, og at narre dem for Evigheden.
Ei heller findes der i den øvrige Forbryder-Verden nogensomhelst Analogie, Noget der endog blot kunde ligne en Analogie til hvorledes disse Forbrydelser betale sig, eller betales: med  Guld,Guld og  Gods,Gods og
 altAlt Jordisk, og med – Tilbedelse.
Maaskee  maaer Biskop Mynster dog siges ikke engang at være lønnet noksom, hans Samtid siges ikke at have været taknemlig  nok. Der blev saaledes i Slutningen af hans Liv indsamlet til et Legat, som skulde bære hans Navn. Mynster, altid klog, fandt en Leilighed til, offentlig at takke for den betydelige Sum, det var nok c.circa 7000rdrigsdaler I Sandhed, hængte det rigtigt sammen med Mynsters ΧstdsChristendoms Forkyndelse, mig synes, at blot een af vore Millionairer burde have, og med Glæde, givet  30,000rdrigsdaler.30,000rd; Thi det nye T. er af den Mening, at det er saa uendelig vanskeligt for Millionairer at komme ind i Himerige, at det saa omtrent er umuligt; men Biskop M. gjorde dem ingen Vanskeligheder; og det var, naar man er Millionair, dog vel værd at give 30,000rdrigsdaler for. Noget Andet er det naturligviis, naar det Hele med Mynsters Χstds-ForkyndelseChristendoms-Forkyndelse var Øienforblindelse, hans Sedler paa Evigheden falske Anvisninger; thi saa er egl.egentlig 4 ß for meget til Legatet, og 3 ß for meget til Monumentet, hvis det er i Egenskab af ΧstdsChristendoms Lærer at han saaledes takkes; thi som Orator, Rhetor,  ellerSprogkunstner, (for at erindre om Berlingske Tidendes naive men sande Bekjendtgjørelse af hans  Dødsfald,Død  hvilken(hvilken saa ganske bragte En til at glemme at det var en  Lærerchristds Talen var om, en christelig Biskop, en Sjelesørger, som efter at have gjennem mere end en Msk-Alder praktiseret under evigt Ansvar, nu var indgaaet til Evighedens Regnskab)  som Sprogkunstner udmærket vedsom Sprogkunstner udmærket ved,i Egenskab af at have naaet
»en hidtil uopnaaet Sprogform«  somog ved »sin plastiske Skikkelse« Skuespiller udmærket ved »sin plastiske Skikkelse« kan  detder jo Intet her jo have et fortjent være aldeles passende.




a

#
Men, christeligt, var han ikke stor. Nei, æsthetisk, var han stor som: Falskner.
Saaledes forstaaet havde han, æsthetisk, hele min Beundring; personligt havde han hele min Hengivenhed »ogsaa af PietætPietæt« for en afdød Fader«; christeligt havde Styrelsen i mig bragt det ham farligste Msk.Menneske ham paa Siden.








b
, i Retning af Omfang og Størrelse,


















Smaae-Bemærkninger.

24 Sept. 55.

1


Et Billede paa en ΧstensChristens Lidelse

Der gives MskerMennesker med et saa fiint og zart Nervesystem, at Veierliget udøver en næsten rædsom Indflydelse paa dem. De kunne nu mærke et Uveir længe iforveien, lide maaskee allermeest af Angest og Uro og Qval  naari den et Uveir, der er i Anmarsch udtrykker sig ved hvad  manFolk kalder brillant Veir, men det hænger ikke rigtigt sammen med dette brillante.
Altsaa i Phænomenet: brillant Veir, alle MskerMennesker som ere dyrisk stærke finde det er herligt Veir – og nu den Ulykkelige, hvem saa de Stærkerea pine og plage og drille, fordi de ikke kunne forstaae, hvorom det er han taler, hvor noget Msk.Menneske kan kalde saa brillant Veir ondt Veir.
Dog dette staaer da kun paa nogle Dage, og  stundomhv kommer det den Nervesvage til Gode, at man dog bag efter maa sande at han nok havde Ret.
Men tænk nu et saadant Veierligt staaende og saa at en slig Ulykkelig skulde holde ud at leve et heelt Liv i den Tilstand, omgiven af dyrisk stærke Msk.Mennesker
Saaledes med en ΧstensChristens Lidelse. I Phænomenet seer det ud som var denne Verden en herlig Verden, en Verden, der skulde fremad, i Phænomenet seer det ud som var Χstd.Christendommen til, Alle ere jo ΧstneChristne, 1000 Præster
          – og nu den stakkels ΧstneChristne, som er fiint nok bygget til at kunne mærke, at hele denne rare Verden er et Væv af Løgn, at dens Fremskridt er om muligt Tilbagegang, at det med at  Allealle  ere ΧstneChristne og de 1000 Præster er Øienforblindelse, den stakkels ΧstneChristne, der i Frygt og Bæven forholder sig til Evighedens Regnskab
          – man tænke sig hvad han maa lide ved at leve imellem MskerMennesker, hvis hele Nervesystem er et ganske andet. Dersom han ikke saa forsigtigt som muligt skjuler sin Sjels Indhold, saa ville disse MskerMenneskerMsker, benytte Leiligheden til, for at føle deres Overlegenhed – i Dyriskhed, at drille ham drilledrille og finder han sig ikke taalmodigt deri, hvorved han dog i en anden Forstand hidser dem, saa vil han blive erklæret for galfogal, og kan de ikke paa den Maade faae Bugt med ham saa slaae de ham ihjel.




2



Menneske-Slægtens Snak


Idee-MskIdee-Menneskene, Idee-Bærerne udrette aldeles Intet, kun at de da opnaae at blive udødelige, thi Enhver, der taalmodig, glad og taknemlig, offret bar at bære Ideen han er udødelig.
Men de udrette aldeles Intet. Medens de leve druknes deres Tale i Samtidens Vrøvl og efter deres Død druknes deres Tale i Docenternes Vrøvl. Deres Betydning er egl.egentlig blot: at give Msk-SlægtenMenneske-Slægten Noget at snakke om.
Thi som en Familieet, et Selskab, en By føler Trang til Noget at snakke om, saaledes føler ogsaa Msk-SlægtenMenneske-Slægten denne Trang. Forskjellen er kun den, at Byens Snak repræsenteres af Barberer, Kræmmersvende o: D:og Deslige, Msk-SlægtensMenneske-Slægtens Snak af Professorer og Præster, og at der af denne Snak gjøres stort Væsen, at den trykkes, at der bliver Videnskaber til for at holde Overskuelse over al denne Snak.
At Menneske-Slægtens Snak nyderb



a
, for at føle deres Overlegenhed – i dyrisk Styrke,



b



en saa stor Anseelse sammenlignet med Bysnakken hænger vistnok for en stor Deel sammen med, at Præster og Professorer leve deraf. Hvad en Mand med Familie lever af det er Alvor. Hvis Barbererne leve af at føre Bysnak, istedetfor at ernære sig paa anden Maade og blot nebenbei virke for Bysnakken, vil den ogsaa tiltage i Anseelse. Det sees der af, at den virkelig er kommet til Anseelse siden den Tid Journalisterne have taget sig af den, blot fordi Journalisterne leve deraf. Hvad MskeneMenneskene skal have Respekt for, maa en Mand leve af.skrevet på langs





















32. Papir 591, bl. [1r], den sidst daterede optegnelse fra SKs hånd

Dette Livs Bestem̄elseLivs-Bestem̄else christeligt.




25 Sept. 55.



Dette Livs Bestemmelse er: at bringes til den høieste Grad af Livslede.
Den, der saa, bragt til dette Punkt, kan fastholde, eller Den, hvem Gud hjælper til at kunne fastholde, at det er Gud, der af Kjerlighed har bragt ham til dette Punkt: han tager, christeligt, Livets Prøve, er modnet for Evigheden.
Ved en Forbrydelse er jeg blevet til, jeg er blevet til mod Guds Villie.  SkyldenSyndenSkylden, som dog i een Forstand ikke er min om den end gjør mig til Forbryder i Guds Øine, er: at give Liv. Straffen svarer til Skylden: at berøves al Lyst til Livet, at føres til den høieste Grad af Livslede.  Mennesket vilde fuske  SkaberenGud i i Haandværket, om ikke skabe Msk.Mennesker saa dog give Liv. » II, skulle vel komme til at undgjælde derfor; thi dette Livs Bestemelse  erat, dog  ved minved Gudsunder Guds Naade,  thiat det er kun Dem, som frelses jeg viser den Naade, at føre Eder til den høieste Grad af Livslede.«
De fleste MskerMennesker ere nu saa aandløse, saa forladte af Naaden, at Straffen slet ikke anvendes paa dem. Fortabte i dette Liv hænge de fast ved dette Liv af Intet blive de til Intet, deres Liv  eten Spildt.
De MskerMennesker, i hvem der dog er mere Aand, og  hvemover Naaden dog  ikkeseer overseer, de føres  hentil til detden Punkt, at Livet naaer den høieste Grad af Livslede. Men de  kunne ikke forlige dem dermed, de oprøre sig mod Gud o: s: v:.og saa videre
Kun de MskerMennesker, som bragte til dette Punkt af Livslede, ved Naadens Bistand kunne fastholde at det er af Kjerlighed Gud gjør det, saa der i deres Sjel, ikke i den inderste Afkrog skjulerskijskiu sig nogen Tvivl om, at Gud er Kjerlighed: kun de ere modnede for Evigheden.
Dem modtager Gud ogsaa i Evigheden. Hvad vil nemlig Gud have? Han vil have Sjele, der kunne lovprise tilbede love og takke ham – Englenes Forretning. Derfor er Gud omgiven af  Engle.Engle; Thi den Sort  VæsenerLov af hvilke der findes Legioner i »Χsthed« som for 10rdrigsdaler kunne vræle og basune til Guds Ære og Priis den Sort VæsenerMsk. ynder han ikke. Nei Englene behage ham. Og hvad  der behager ham endnu mere end Englenes Lovpriisning, er et MskMenneske, der i det sidste Løb af dette Liv, naar Gud forvandler sig som til idel Grusomhed, med den grusomst udtænkte Grusomhed  gjørdog Alt for at berøve ham al Lyst til Livet, dog  vedbliverhar at troe, at Gud er Kjerlighed, at det er af Kjerlighed Gud gjør det. Et saadant Msk.Menneske bliver saa en Engel. Og i Himlen, der kan han sagtens lovprise Gud; men Læretiden, Skoletiden er jo ogsaa altid den strengeste Tid. Som hvis et Msk.Menneske fik den Idee at reise hele Verden rundt for at høre  en Sangerom en Sanger eller Sangerinde som havde en fuldendt Tone: saaledes sidder Gud i Himlen og lytter. Og hver Gang han hører  Lovprisninget fra et MskMenneske, hvem han bringer til det yderste Punkt af Livslede, siger Gud ved sig selv: her er Tonen. Han siger: her er den, som var det en Opdagelseopdagede han gjorde; men han  varvilde dog forberedt, thi selv var han tilstede hos dette Msk.Menneske og hjalp ham  forsaavidttil Gud kan hjælpe til hvad dog kun Frihed kan gjøre; kun Frihed kana




a

gjøre det; men Overraskelsen over at kunne udtrykke sig ved at takke Gud derfor, som var det Gud, der gjorde det; og i sin Glæde over at kunne er han saa lykkelig at han Intet, Intet, vil høre om, at det er ham selv, men henfører takkende Alt til Gud, og beder Gud, at det maa blive derved, at det er Gud der gjør det; thi han troer ikke sig selv men han troer Gud.afsluttet i hovedspalten