Æsthetica.

etiket på bindets forside













d. 20 November. 1842.















Litteratur.








Casaubonus

de Romana Satira


.

Braemervon wahrem Begriffe der Dichtkunst.
Baconde augmentis scientiarum Tom 1. Lib.Liber II p.paginaside 125).? Han anseer Indbildningskraften for Poesiens Kilde; udelukker Satirer, Elegier, Epigrammer, Oder fra Poesien, og deler den i den fortællende, den dramatiske, og den paraboliske.
Baumgartende nonnullis ad poema pertinentibus § 9. »ein Gedicht ist ein vollkommen sinnliche Rede. (cfr.conferjævnfør Curtius p.paginaside 354.).
ScaligerPoeticesLib.Liber 1. cap.capitulum II. (cfr.conferjævnfør Curtius p.paginaside 352) erklærer for en Sammenblanding af Sandt og Falskt (Analogier til Efterligning og Opfindelse).
Gatakerusannotationes ad M: AntoniniLib:Liberum XI § 6.
AthenæusLib.Liber VI. cap.capitel 1. p.paginaside 223229. et Udsagn af Timokles om Hensigten af Tragedien. (cfr.conferjævnfør Curtius p.paginaside 395.).bl. 1v-2r ubeskrevet 








Alle Grændsestridigheder i Videnskaberne ere nogle af de vanskeligste – Confiniet mellem Retslæren og Sædelæren – Moralen og Dogmatiken – Psychologien og Moralen o: s: v:og saa videre. Man behandler i Almindelighed den enkelte Videnskab særskilt, nu har man meget at sige; man tænker ikke paa om Alt maaskee pludselig kan hæves, hvis Grundbegrebet maa bestemmes om. – Især gjelder det om Æsthetik, der altid er bleven meget opdyrket; men næsten altid i sin Isolation. En stor Deel Æsthetiker ere af Digtere. – Aristoteles gjør en Undtagelse, han seer let, at den har et Forhold til Rhetorik og Ethik og Politik. 








Forholdet mellem Æsthetik og Etik. – Overgangen – pathetisk ikke dialektisk, der begynder en qualitativ forskjellig Dialektik. – Hvorvidt forsoner Poesie og Kunst med Livet – Et er sandt i Æsthetiken, et Andet i Ethiken? – cfrconferjævnførCurtiusp.paginaside 388.




a


Marthensen?




b

Poesien blødagtiggjør. Det var allerede Platos Mening.



c

Det Tragiske vil opløfte, det Comiske vil forbedre. (Det almindelige Vaas om Satiren, og Skuespillet. – Theaterets Betydning – Lessing Rhabeck. – dets Betydning i Oldtiden. Et National-Institut. Derfor gratis – nu betalt. – Kirken.











I hvilket Forhold bør en lyrisk Digter staae til sit Digt?










Hvorledes gaaer Idealitæten op for den lyriske Digter – Epikeren har Stoffet og Musen, for Lyrikeren er Musen selv Stoffet, Epikeren besværger Musen, Lyrikeren er forelsket i Musen enten det nu er en lykkelig Kjærlighed eller ikke.




a

I Tragedien gaaer Helten under. Det skal forsone mig med Virkeligheden. Er det derved, at det begeistrer mig til en lignende Heroisme? at jeg fatter, hvorledes det Store netop ligger i saaledes at gaae under. Men saa er jeg jo netop i Splid med Virkeligheden, da jeg antager, at den er en saadan, at det er det Stores Lod at maatte gaae under.



b





Kant: »interesseløs Tilfredsstillelse«.



Er det Digteren der vinder denne Forsoning ved Frembringelsen, ell.eller Læseren og Tilskueren ved Digterens Frembringelse? En ulykkelig Individualitæt er Digter, en tilsvarende Sympathie. –











Det Comiske er egl.egentlig et metaphysisk Begreb. Det tilveiebringer en metaphysisk Forsoning – Hegels Udvikling af det ComiskeComiskes – Martensens Eftersnakken –




a

Dersom Poesiens Tendents var blot ethisk, saa maatte Straf og Belønning saa hurtig som muligt følge paa Last og Dyd, thi det Ethiske fordrer at see denne Consequents med en uendelig Hurtighed. Hvor blev saa de 5 Akter af og Knuden; thi Knuden er netop uethisk.
















En Bemærkningi Apollonius af Tyanas Liv af Philostratus 2, 22 o: fl.og følgende p.paginaside 258 o: fl.og følgende i Oversættelsen. cfrconferjævnfør ogsaap.paginaside 523 o: fl:og følgende



»Al Poesie er en Efterligning« (Aristoteles.) – »bedre, værreværre, bedre, som vi« – Herved viserP Poesien ud over sig selv til Virkeligheden og til den metaphysiske Idealitæt. – hvor ligger den poetiske Midte – Saasnart det gaaer ud over Sympathien – Vi kan derfor ikke sige, at vi sympathisere med ΧstusChristus, Skriften siger ogsaa omvendt. cfrconferjævnfør Hebr. 4.




a

Naar al Poesie er Efterligning, hvorfra er da egl.egentlig Versformen kommen?
Efterligning – Opfindelse.
Den Glæde ethvert Msk.Menneske finder ved Efterligning, selv af det, der ellerseller forfærder ham. cfr.conferjævnfør Cap.Capitel 4. Ligger heri ikke paa eengang en Betegnelse af den Uro (Skræk og Medlidenhed) som Poesien vækker, og af den Beroligelse, den giver.











δι' ελεουελεους ϰαι φοβου πεϱαινουσα την των τοιουτων παϑηματων ϰαϑαϱσιν. Aristoteles cap.capitel 6. Strid angaaende disse Ord. (Lessing hamburgische Dramaturgie, – Brevvexel med Nicolai og Moses M.). Meningen er vistnok den, Tragoedien vil gjennem Medlidenhed og Frygt (Mediet – disses Nødvendighed og æsthetiske Betydning) virke til disses Renselse, ved at forædle Sympathien. ελεος og φοβος som egoistiske Bestemmelser er Betingelsen for at faae et æsthetisk Indtryk; Virkningen er at ελεος og φοβος blive reent sympathetiske, at jeg glemmer mig selv i den æsthetiske, reent sympathetiske ελεος ϰαι φοβος. Dette er overhovedet den Beroligelse som det Æsthetiske giver ikke ved Tanken om at Andre lide mere, men ved Fortabelsen i Beskuelsen af selve det Æsthetiske,Æsthetiske. af den æsthetiske Liden.




a

Det Æsthetiske forsoner Phantasien.



Boethius forsmaaer derfor Poesiens Forsoning cfr.conferjævnfør Lib.Liber I p.paginaside 9. »quis, inquit, has scenicas meretriculas ad hunc ægrum permisit accedere? quæ dolores ejus non modo nullis foverent remediis, verum dulcibus insuper alerentalereret venenis? Hæ sunt enim quæ infructuosis affectuum spinis uberem rationis segetem necant, hominumque mentes assuefaciunt morbo, non liberant.liberant?











Homer er den første Opfinder af Komedien: .. οὑτω ϰαι της ϰωμωδιας σχηματα πϱωτος υπεδειξεν, ου  ψογον αλλα το γελοιον δϱαματοποιησας. Aristoteles cap.capitel 4. Her ligger allerede et Moment af det Metaphysiske, istedenfor at skjende leer man.












Curtius Oversættelse af Aristoteless Digtekunst p.paginaside 101

Solon forbød Thespis at opføre Tragedier i Athen for ikke at forlokke Athenienserne til Usandhed. Thespis indførte een Person. Phrynichus bragte qvindelige Masker paa Scenen; Qvinder optraadte aldrig. Æschulus to Personer. (Dialog.?) Sophocles 3. (Situation?).










At Komedien nærmer sig til det Metaphysiske, seer man ogsaa deraf, at den i en anden Forstand har det Almindelige til sin Gjenstand end Tragedien. Komedien udviklede sig af det ret Personlige. – Epicharmus, Magnetes, Chionnides levede mellem den 70 og 80 Olympiade; Krates omtrent 450 f: Chr.før Christus Han forbedrede Comedien, den gamle Comedie begyndte. 436. f:før Chr:Christus levede Aristophanes. Lamachuss Decret falder Aar 400, og comoedia media begynder. – Aar 332 begynder den nyere Comedie med Menander. (cfr.conferjævnfør Curtius p.paginaside 110.).




a

Forholdet mellem Stykkets Tid og Tiden i Stykket – Vanskelighed. – Tidens Categorie –



Hvorfor behøver Tragedien mere Historien end Comedien? Fordi Tragedien er mindre sandsynlig. Comedien retfærdiggjør sig selv metaphysisk. Det er en underlig Modsigelse i Tragedien, den vil vise det Overordentlige, og for at jeg skal troe derpaa, knytter den sig til det Historiske. Er da den historisk Vished en høiere Argumentation end den Vished, der er immanent i det Tragiske? Hvorfor seer man saa sjeldent reent digtede Tragedier. (Riccobonis Tragedie: Arcagambis.) (LessingEmilie Galloti – dets Oprindelse. hans Brevvexel med Nicolai.). – Hvilket indirecte Beviis mod Poesie og Kunsts absolute Forsoning, at jeg vil ikke troe dem i og for sig, naar de vise det Overordentlige, men fordrer et udvortes Beviis; derimod troer jeg det Comiske, og fordrer intet historisk Beviis. Vil jeg skildre en Nar, saa behøver jeg ikke at give ham et historisk Navn, ja jeg svækker næsten Virkningen, naar jeg gjør det; vil jeg skildre en Helt, maa jeg see at faae en historisk Person, ellers troer Ingeningen det.











I det antike Drama var Kjærlighed ikke Drivhjulet. Nu derimod i den nyere er det altid Tilfældet.










Det Episke ligger i Continuiteten, det Lyriske i Discretionen. Det Episkes Oprindelighed er derfor en anden end det Lyriskes.










En mærkelig Definition paa det Skjønne. το γαϱ ϰαλον εν μεγεϑει ϰαι ταξει εστι, διο ουτε παμμιϰϱον αν τι γενοιτο ϰαλον ζωον (συγχεῖται γαϱ η ϑεωϱια εγγυς του αναισϑητου χϱονου γενομενη), ουτε παμμεγεϑες· ου γαϱ ἁμα ἡ ϑεωϱια γινεται, αλλ' οιχεται τοις ϑεωϱουσι το ἑν ϰαι το ὁλον εϰ της ϑεωϱιας, οἱον ει μυϱιων σταδιων ειη ζῳον. cfr.conferjævnfør Aristoteles cap.capitel 7. – Curtius bemærker til dette Sted, at Aristoteles ikke erkjender, at der gives skjønne Børn. Det var vel Umagen værd at vide, om det forholder sig rigtigt. Han citerer til den Ende 4d Bog af Aristoteless Ethik; men dette er et meget skjødesløst Citat.a



a
Stedet er 4, 7, hvor han taler om μεγαλοπϱεπεια og nu en passant bemærker: εν μεγεϑειμεγαλῳ γαϱ ἡ μεγαλοψυχια ωσπεϱ ϰαι το ϰαλλος εν μεγαλῳ σωματι, οἱ μιϰϱοι δ' αστειοι ϰαι συμμετϱοι, ϰαλοι δ' ου.











Aristoteles i det 14d Capitel ordner de tragiske Handlinger efter deres tragiske Værdie saaledes: 1) En vil, med sitsin Vidende begaae en Forbrydelse, men hindres deri 2) Een begaaer med sit Vidende en Forbrydelse 3) Een begaaer uden sit Vidende en Forbrydelse, men opdager det bag efter 4) Een vilbe, uden sit Vidende begaae en Forbrydelse men forhindres deri. Disse sidste har meest tragisk Værdie. Han anfører Exempler.
For ret at forstaae Aristoteless Lære om den forskjellige Værdie af disse Handlinger, maa man kjende hans Ethik; især 3d Bog, hvor han udvikler Forskjellen mellem det Frivillige og det Ufrivillige, at handle af Uvidenhed og uvidende. Dette bliver især af Vigtighed m: H: t:med Hensyn til den Destinction han gjør mellem en frivillig Handling og en forsætlig Handling.










Angaaende det Ondes comiske Betydning kan sammenlignes et Sted i LeibnitzTheodicee, hvor han citerer et engelsk Værk, der har opfattet Helvede comisk cfrconferjævnfør § 270. (den engelsk Prælat han omtaler er vel  King?)s. 4 ubeskrevet 














Ideen til mine Forelæsninger.









1.





om Begrebet Poesie

















2.





Bevægelsen gjennem Æsthetiken

















3.







Det Comiske.


Æsthetiken hævet.







Cultus des Genius.