Anders Mathisen Hjørring, født 1609, var Præst ved Vartov Hospital fra 1637 til sin Død 1678. Hans Liv faldt i en minderig Tid; navnlig gjorde hans Ophold i Hospitalet paa den Tid, da det var besat af Svenskerne, et stærkt Indtryk paa ham, ligesom det mindeværdige Forsvar af Kjøbenhavn, hvilket bevægede ham til at optegne, hvad der hver Dag foregik. Efter Fredslutningen udgav han derefter sine bekendte Skrifter »Lejrkrands« og »Lejres Politi«. Disse Optegnelser førte andre med sig, saa han efterhaanden fik under Arbejde en Række annalistiske Skrifter, hvori han optegnede sine Minder. Blandt disse indtog alt hvad der knyttede sig til Vartov en fremragende Plads. Han traf gamle Lemmer, der havde bot i Hospitalet ved Helligaands Kirke, som derfra var flyttede til Gammel Vartov ved Strandvejen og derfra igen til Sortedamssø; og han havde selv paa sidstnævnte Sted oplevet Hospitalets Glansperiode. I et af sine Skrifter »Dierum« 1670 (gl. kgl. Saml. Oktav Nr. 3614) beskriver han Stiftelsen paa følgende Maade, hvilket her anføres, da det ikke findes saaledes paa andre Steder og jeg ikke kendte dette, da jeg udgav Kjøbenhavns Hist. og Beskr. 3. Del, hvor Hospitalets Historie ellers findes: »Det er fast alle vitterligt, at den fornemste Landefart til Kbnh. er fra Helsingør og Sundet ind af Kbnhs. Østerport. Derfor vilde Hans Majestæt, at Hospitalet der skulde bygges udi en meget anselig Forma efter hans egen Afridsning. Til Hospitalet var bygget en særdeles Gaard indelukket med 4 store grundmurede Huse, som alle fire udi et, og saa skønne gehvalte Kældre under Husene med kostbare hugne Stenpiller under Hvelvingen, som ikke fast bedre udi nogen Potentats Hof. Derhos var en anden Bygning udi 4 Huse, som lukte en stor Gaard ind, der var Hospitalets Ladegaard, Fæhus, Stald, Hestemølle, Tørvehus og andet fornødenlig til Bønder, som vare i Arbejde for Hospitalet med Heste og Vogne. Imellem disse tvende Gaarde, nemlig mellem Hospitalets Gaard og deres Ladegaard, gik den alfare Vej til Kbnh., saa ingen kunde køre uden om, at de maatte jo lige igennem Hospitalet. Og var dette Hospital formedelst sin herlige Bygnings Anselighed kommet i saadant Rygte, at mange fornemme Folk, ikke aleneste Private, gejstlige og verdslige, men fyrstelige Personer og Potentaters Gesandter af det Rygte, de havde hørt om dette Hospital, kom derind at bese dets Lejlighed og gave det Magt, at det maatte vel kaldes et kgl. Hospital, hvorudi alting var forordnet herlig og skikkelig, som det burde, for fattige Folk. Ja, Kongen selv af Sverig udi Belejringen, som og fyrstelige og grevelige Personer og andre høje Kavalierer og fornemme Personer kom for dets ene dertil at se dets Lejlighed og gave Kongen Ære og Rygte for et berømmeligt Hospital. Og alligevel de svenske Herrer da vare Fjender, bleve de saa derover betagne, at de lode udgaa Forbud, at ikke nogen maatte skænde eller skade det af al deres Hær og Folk udi Belejringen, og alligevel der var de, som urgerede, at det skulde ruineres og de Fattige iblandt deres Bønder indkvarteres, saa vilde dog ikke Kongen af Sverig tilstede dets Ruin ved hans Folk. Ladegaarden, som var af Tømmerstolper, brøde de af til deres Fornødenhed, men Hospitalet var forbudt at skade eller skænde.« Han var senere med til under Belejringen at ledsage sine Syge ind i Byen og oplevede den Tid, da det nuværende Hospital blev opført. Til Hospitalet kom han stadig tilbage i sine Optegnelser og der findes flere udførlige Beretninger derom, saaledes et Haandsktift fra 1676 i Ny kgl. Saml. 4. Nr. 687, der dog kun er en Afskrift, men er af samme Indhold som den Beretning om Hospitalet, der findes i Hjørrings eget Manuskript »Dierum« (gl. kgl. Saml. 8. Nr. 3614) fra 1670. De 4 Haandskrifter af Hjørring, der endnu ere bevarede, ere: 1) »Dierum, hvor gammelt Danmark er af Alder og Aar udi Regering og Politi, konfereret med Israel og Juda, til at udvise, at ikke ældre og mere gammel Regering udi kontinuerlig Succession skal findes end udi Danmark«; 2) Et andet Haandskrift, der ogsaa kaldtes »Dierum«, delt i 4 Parter, af hvilke de 3 første ere væsenlig af samme Indhold som Nr. 1, og den fjerde handler om »den Oldenborgske Stammes første Monument udi Danmark«, dediceret til Christian V. 29. Marts 1670, hvilket indeholder den ovennævnte Historie af Vartov; 3) det tredje Haandskrift kaldes »Vareto eller Passe paa« og er inddelt i 3 Parter, af hvilke den første handler om de 3 mærkelige Aar 1648, 1666 og 1670, der kunde udledes af Johannes Aabenbaring, den anden Part kaldes Landeskæbne og den tredje Part handler om Vartov, men ikke saa udførligt som i »Dierum«; tilsidst findes en Tavle paa de klimakteriske Aar; 4) Det fjerde Haandskrift er det her meddelte. Disse 4 Haandskrifter findes i gl. kgl. Samling paa det store kgl. Bibliothek Nr. 3614-17.8. Bagved det første »Dierum« giver Hjørring en Fortegnelse over de trykte og utrykte Skrifter, han har forfattet, der kan sammenlignes med den, han meddeler foran sin Lejres Politi. Blandt disse kan her fremhæves: »Lejers Dagværk, saa vidt jeg observerede hvad hver Dag skede udi Belejringen, som og førend Belejringen begyndtes, indtil Freden blev sluttet.« »Annorum universal Traktat, hvad udi Europa, udi Tydskland, England, Polen, Danmark, Sverig er skeet fra anno 1618, da den grulige Komet brændte, indtil de 2 sidste Kometer.« Under Arbejde havde han: »Annorum tractatum speciale: Om Hospitalets, Børnehusets og de fattiges Vilkaar under 6 Biskopper, den Stund jeg uværdige har været Præst, saa vidt jeg haver desimidlertid observeret.« »Annorum tractatum secundum, hvad fra Anno 1660 er passeret, saa vidt jeg haver kunnet observeret saa være sket indtil 1668.« Desuden havde han efter Kongens (Frederik III's) Befaling under Arbejde en Konkordans over hele Bibelen, som han kaldte Granarium.
//
Prognosticographi og Almanakstillere have kaldt dette Aar det mærkelige og tankværdige Skudaar. Og sandelig hvo, som enfoldelig udi gudelig Andagt eftertænker dette Aar, maa vel bekende det, af Konsideration mod forgangne Aar, at maa kaldes, tegnes og skrives et mærkeligt og tankværdigt Skudaar, hvis Lige udi Mandsminde ikke har været observeret. Dog det ikke at konsidereres efter Almanakstillernes Mærkelse, Regler og Notas, ti naar deres Conjecturæ tages i Agt, hvorfor de kalde dette Aar et mærkeligt og tankværdigt Skudaar, da finde vi det at gaa ud paa Oprør, Krig og Blodstyrtning, farlig Ustadighed, Forræderi, Kongers og store Herrers dødelige Afgang og andet sligt mere, hvoraf de gætte, at dette Aar vilde blive mærkeligt og tankværdigt. Men (som) ingen kan bedre og sandfærdigere tale og skrive om de Ting, som ske, end de, der have været interesserede udi deres Effekter og have set Enden paa Aar og Tid, som de ville tale og skrive om. Den, der har naat og set Enden paa Aaret, kan altid vissere tale om de Ting, som ere skete, end den, som begynder Aaret, kan skrive hvad derudi inden Enden ske skal. Derfor kan nu en Theologus eller Præst bedre tale og tegne om hvis Mærkelighed og Tankværdighed udi dette forgangne Aar sig kan have tildraget, af Aarsag her har Gud ret skinbarlig og synderlig drevet sit Værk og gjort sin Gærning mod alle Stjernekigeres udraspede Gisning og dybt udpløjede Intension, saa de maa lægge deres visnæsede Fornuft ned under Troens Lydighed og bekende sig med Kødsens Sans af Guds Gerning være overvunden, lægge sig ned for den Allermægtigste, se hans Gærninger an og sige: det har Gud gjort, og ikke Himlens Influenser det at tilskrive. Saadant have vi ikke kunnet tænkt, der vi begyndte at komputere Tegnenes og Stjernernes Gang. Derfor er ikke her Himlens Influens, Stjernernes Løb, Planeternes Hus og Sæde og deres Kavsationer at beskrive, men Guds synderlige Naades og Barmhjærtigheds Gærninger imod Danmark, imod det kongelige Hus og Landsaatterne med største Ydmyghed at prise og berømme. Vilde vi det tie, maatte vi vænte os Straf for Utaknemlighed til Løn, et bedrøveligt Aar for et glædeligt, som vi have haft forgangen. I. Med Taksigelse forkynde Guds Gerninger. Herrers og Fyrsters Hverv kan man efter Lejligheden holde hemmelig, men Guds Gærninger skal man aabenbare, forkynde og priselig udraabe. Ve mig, og ve hvert det Menneske, som optager store Velgærninger af vor Herre og Gud og ikke giver os Tanke om, at det er vel- gjort af idel Naade uden Menneskens Værdskyld og Fortjeneste, ikke heller give os Tanke om, hvor uværdige vi ere til slige store Velgærninger os beviste uforskyldt, langt mindre gøre os Tanke om Taknemlighed at lade til Syne udi Ord og Gærninger mod Gud. Vi maa frygte langt mere end de spedalske udi Samariæ Belejring, der de saa saadan stor Overflødighed, Gud havde givet af Fjendens Rov, frygtede de for Straf, om de dette tiede. Vilde vi frygte Guds Velgærninger, os i dette forgangne Aar beviste, maa vi frygte, vore Misgærninger skulde gribe os og Straffen ramme os, inden Aaret igen omgaar. Gud gør aldrig vel mod os til den Ende, at vi skulle det tie og ikke tale derom, men at vi det skulle kundgøre og takke ham derfor hjærtelig. Jeg betager ikke Historieskribenter deres Arbejde og Umage, hvorfor de tage god Aflæg og Belønning; de have deres Scopum at skrive om Kongers, Fyrsters og høje Stænders Personers heroiske Bedrifter, verdslige Ære og Lov, men jeg vil tale og skrive om min Herres den udødelige, ubegribelige Guds Gærninger imod mit kære Fædreneland, imod min fædrene Arveherre og det kgl. Hus, imod mig og hver tro Undersaat, at opmuntre os alle med Psalmisten og sige og sjunge hver for sig og den ene med den anden: Min Sjæl lov Herren og alt hvad i mig, og hans hellige Navn, min Sjæl lov Herren og forglem ikke det gode, han beviser mig. Saasom vi og for os derom have baade Guds Vilje og alvorlige Befaling, saa have vi og derom Exempel udi alle Guds Børn, hvorledes de aldrig have efterladt at takke Herren for aabenbare skinbarlig beviste Velgærninger. O vi, ja vi udi Danmark langt mere, vi fornemme udi dette Aar saadanne store Velgærninger os at være vederfarne, baade imod menneskelig Gisning og astronomisk Spaadom og imod alle Planetransagning og Aspekter, at det er os gaaet langt bedre, end vi kunde været spaat, og langt ønskeligere, end Stjernerne og Planeterne os betegnede. II. Vor Frygt vendt til Trøst. Hør Danmark, lad dig sige, hør kære Fædreneland, lad dig undervise, ransag, giv Agt, mærk, hvor farlig stod Spaadommen for dig udi over forgangne Aar 1666, 1667, der Sværdet rystede med dig, Spidsene 1) svinglede over dig, de store Stykker knurrede mod dig, der du saa haardelig blev truet og undsagt, at du ikke fast __________ 1) Spydene. vidste, hvor du dig skulde henvende, og hvorpaa du skulde grunde og bygge uden paa din Herre og Gud alene. Dette vil jeg historisk, saa vidt jeg sandfærdig er bleven undervist, for mine enfoldige Landsmænd referere, at de og enfoldige skulle kende Guds Gærninger og takke ham derfor. Udi de Aar tilforn var anvokset og opkommet en grulig og meget jammerlig Krig mellem England og Holland, som med hverandre til Søs holdt store Søfægtninger, hvis Lige tilforn ikke troligt i al Verden var hørt, saa grulige som de vare, saa blodige og smertelige afginge de. Udi et Slag, som de vare tilsammen, viktorizerede de Engelske, da blev hollandiske ypperste Admiral død og hans Skib med 3 andre Skibe og alle de Folk, der vare paa, blev skudt i Brand og sprang i Luften, at ikke et Menneske undkom, og derforuden blev 8000 døde og kvæstede, at de Hollandske maatte tage Flugten og retirerede sig, hvor de bedst kunde. Der Engelsken viktorizerede, hænder det sig, at der kommer en hollandsk Sølvflaade rigelig beladet fra Indien og for de Engelske ikke kunde komme ind udi Holland, men maatte paa Lykke og Fromme begive sig ind i Norge under Bergen. Da var mellem Kongen af England og vor Konge sluttet, at Danmark maatte være neutralt, saaledes at Kongens Strømme skulde staa baade Engelske og Hollandske aabne, saa at hvis Skibe, som der i Havn først ankom, skulde der blive sikre, og om deres Fjende overkom, maatte ingen den anden fjendtlig antaste, saa længe de laa der i Havnene. Men strax de Engelske havde faaet Søviktorie, urgerede de paa Danmark, at Kongen ikke skulde være neutral, men skulde erklære sig enten hollandsk eller engelsk. Der stod Danmark udi Tvivl, vidste aldrig, hvad der skulde foretages. Hollænderne havde meget godt forskyldt af Danmark og vare med os udi fortrolig Alliance, England var og i Forbund med Danmark og dertil havde nu Viktorie og Holland underlaa. Vor Magt var intet, vi vare udsvækkede og helst havde Rolighed behov, men Overmanden urgerede pro eller contra, med eller mod, vilde ingen neutral admittere. Se nu, hvor underlig Gud dirigerer Værket. Her syntes vel at Fornuften bøjede til den, som havde Overhaand, som gemenlig sker. Da var det, ligesom Gud dirimerede Tvistigheden at vejvise, hvor Danmark skulde deklinere og forene sig. Der nu hollandske Sølvflaade laa inde udi Havnen for Bergen udi Norge, kommer en stærk engelsk Flaade og lægger sig udenfor og resolverer sig med Magt at gaa ind og tage den hollandske Flaade ud. Kommandanten over Bergen, som var en dansk Mand af Adel, en resolveret Soldat, resolverede sig at søge sin Herres Respekt. Han vidste, at dersom nogen havde kommet udi engelske Havne paa Lejde og Sikkerhed og nogen Fjende imod Havneherrens Vilje med Gevalt vilde udtage de fri logerende, blev det ikke efterladt reputerlig. Derfor holdt han det for at være Kongens Reputats med Magt at afværge Overlast. De Engelske gaa an med deres Kanoner af deres store Orlogsskibe paa Kongens Slot og Fæste og provocere, hvortil Kommanmandanten ikke kunde sove. Han holder sig resolut, gjør sit Bedste, at hans Herre Konge ikke skulde vederfares for hans Skyld den Spot, at det skulde siges, at Engelskmanden med Gevalt uden Kongen af Danmarks fremviste Tilladelse gik ind udi norske Havne under en kgl. Fæstning og udtog sin Fjende, som der inde paa tryg Lejde sig havde salveret. Kommandanten holder sig saa tapperlig, at Engelsken maatte dreje af og være glad, han nogenlunde, dog skamskudt, kunde komme derfra ud ad Søen og salvere de fleste af sine Skibe, efterat de for Bergen havde lidt stor Skade baade paa Skibe og Folk 1). Der dette var overstaaet og blev forkundskabet til England, da blev Kongen af England og Raadet meget hidsige derover og straks d. 19 Sept. 1666 lod aabenbar Deklaration imod Krone Danmark udgaa og erklærede sig aabenbare Fjender til Lands og Vands imod Danmark og Norge at skade og skænde, hvor de kunde overkomme. Efter slig Lejlighed var Kongen af Danmark foraarsaget at give sig udi stærkere og inderligere Forbund med Hollænderne, efterdi ikke han havde opsagt sig fra Engelskens Venskab, men Engelsken havde erklæret sig Danmarks og Norges aabenbare Fjender, og var derover langt større Frygt og Forfærdelse over al Danmark og Norge end nogensinde tilforn for de mægtigste Fjender, som vore Lande og Steder have overvældet, ti vi udi Danmark, hvis Forfædre med det engelske Folk have haft meget at bestille baade udi Fred og Fejde og forsøgt baade deres Venskab og Fjendskab, holde det engelske Folk saaledes at være affektionerede, at naar og imod hvem de ere Venner og venlige, da ere de meget fromme som Engle og mene det meget trolig og vel mod deres Venner, men naar de blive opirrede til Vrede og Fjendskab, da ere de haarde og onde og meget hævngærrige, fast værre end Tyrker og vilde Hedninger, hvorfor og baade __________ 1) Se Yngvar Nielsens Bergen S. 367-71. Frygt og Fare var des større iblandt os Danmarks Riges Landsaatter. Her blive og fjendtlige Antastelser straks foretagne. De af England arresterede og konfiskerede udi England alt Gods og alle Skibe, der vare Danmarks og Norges Indbyggere tilhørende. Vi her udi Danmark maatte gøre lige det samme, saa her var en farlig Ild optændt og saa bister ud til Jammer og Ulykke. Vi frygtede, ti vor Magt var ingen af os selv, de truede, som de der havde Magt og Sejr. Derpaa vilde de Engelske i stor Overmod over deres store forrige Viktorie gøre Anfang paa de Hollandske, som nu allerede 1667 havde faaet Dristighed at se ud ad Søen og havde samlet deres bedste Magt at værge sig mod deres Fjender. Dem angribe de Engelske med Magt, men Gud forbarmede sig over vore arme ruinerede Lande, som stode i Fare, om Hollænderne havde undergaaet, og derfor vendte Bladet, saa at den stærke Overvinder maatte blive den nedslagnes og overvundnes Rov og maatte give tabt og lære, at ingen paa lykkelig Sejr skal overmodig driste, men erfare Krigens Væsen at være ustadig, nu over, nu under, at den, som idag holder Sejr, skal ikke hovmode sig af sin Lykke, og den, som ligger under nedslagen, ikke fortvivle over sin Modgang og Ulykke, men alene forlade sig paa Gud og give Gud Ære, som raader for Alting og har Magt at slaa de stolte og hovmodige ned til Jorden og derimod af Støvet og Skarnet oprejse de nedslagne, som forlade sig paa ham alene. Der Hollænderne beholde Sejr og Sø, forsømme de ikke at forfølge Viktorien, give sig strax ind i Revieren for London, som er Hovedstad og kgl. Residensstad udi England, og Gud giver dem Lykke, at deres Forsæt og Foretagende gaar dem ønskelig an, saa at de Engelske maatte fornøjes med at indlade sig under Mæglen til Fredstraktat, hvor og Gud gav Naade, at der blev endelig Stilstand og Fred sluttet imellem England og Holland Anno 1667. Da gjorde Gud det af synderlig Naade, at hvor meget de truede, maatte de alligevel blive os ubevarede og lade os nyde den ønskelige Fred. III. Fred moxen over al Verden imod Formodning. Af denne Tumult syntes moxen ganske Evropa at oprøres, saa at moxen alle Omstændigheder om dette Aars Tilstand gjorde os mærkelig Spaadom om bedrøvelig Medfart udi dette 1668 Aar. Her var England, Holland, Frankrig, Hispanien, Portugal, Polen alle rustede og bevæbnede i Haar og Strube, i Blod og Bad med hverandre tilsammen udi de forledne 1666 og 1667 Aar, de andre Lande, Kongeriger, Kejserdømmer, Fyrstendømmer, Biskopsdømmer, Grevskaber, Steder og Byer en Part lavede sig til, en Part sad i Frygt og ventede at tage imod Fjenden og Fare, saa det tegnede intet til andet end til Blod og Død at skulle herske og tage Overhaand udi dette 1668 Aar. Der Anseelsen var nu, ligesom alle Helte og Herrer udi ganske Evropa med Haanden til Sværdet, at strække Buen og spænde Bøssen til at gøre Skade og føre Krig, synes det skinbarlig, at den allermægtigste Herre og Helt har for alle Hær- og Krigsarmader fremtraadt og slaaet dem baade Sværd og Bue af Hænderne, at de, som tænkte at hævne sig med Sværdet, maatte ikke blive mægtige at føre Sværd eller Bue til aabenbar Krig og Fejde, og de, som vare undertrykte og sade i Frygt og Gruelse, ja i Jærn, Fængsel og Tvang og væntede Morderens Haand, maatte høre Fred, Glæde og Frelse, at alle, som sade i Fare og med aabne Øjne, saa, hvor bistert og farligt det saa ud udi forledne Aar, og have nu set og forsøgt, hvorledes de udi dette 1668 Aar ere farne og hvilken Omvendelse i dette Aar er sket fremfor forrige, maa sig højligst forundre og prise Guds Gærninger og give Gud alene al Ære, som snart kan stille baade Mand og Strid og snart igen kan ruste baade Mand og Hest. Her maatte ikke Viktor og Overmand fare videre frem at hente Sejr ved Blodstyrtning, her maatte ikke Victus og den overvundne slet undergaa, men maatte igen række hverandre Haanden til indbyrdes Handel og Vandel udi Fredelighed. Derfor maa dette 1668 Aar til Gode og Grunde siges og kaldes et mærkeligt og tankværdigt Skudaar for den ædle Fred, som Gud efter stor Ufred har givet sin Kristendom. Kejseren for Tyrken har levet i Fred og ingen Krig ført i dette Aar; alle Fyrsterne i det romerske Rige have i dette Aar levet fredelig. Her har været Fred i England, Holland, Frankrig, Hispanien, Portugal, Polen, som udi de forrige Aar alle vare i Rustning. Her har været Fred udi Danmark, Sverig og ganske Tydskland over, at man udi dette 1668 Aar udi al Evropa ikke har vidst af Krig at sige, og over alt i dette Aar har det sig mærkelig tildraget, at Kongen af Polen, som i forledne mange Aar har ført blodig Krig, er af Krig og Blodstyrtning bleven saa træt, ked og led, at han udi dette Aar ikke aleneste har afstaaet Regeringens Møjsomhed, men aflagt Kronen og al verdslig Lyst og Liv og givet sig udi Kloster til at føre et enligt, renligt og gudeligt Levned. Her beskæmmes de Stjernekigere, som tage Munden altfor fuld at tale om Krig og Fejde, at de nu ikke vide at give en Krig beskreven udi Evropa udi dette Aar. Men her prises den almægtigste Guds store underlige Gærninger, at han udi dette Aar har givet saadan ønskelig Fred saa almindelig, som tilforn i mange Aar ikke er hørt og kundgjort baade til Lands og Vands. Gud alene er det bekendt, om nogen af os herefter skal leve flere saadanne almindelige fredelige Aar og faa saadan Aarsag, som vi nu have, at tale og skrive om saadant Fryds- og Fredsaar, som vi have haft udi dette 1668 Aar. Gud alene være Ære. IV. Ingen Dyrtid i dette Aar. Det maa endnu være os, som Gud har sparet til nogen Alder, udi frisk Ihukommelse, hvorledes Landene udi mange Aar efter hverandre af Krigsfolk ere udtærede og det saa mærkeligt som underligt. Nogle Lande af deres egne Krigsfolk ere udarmede, nogle af fremmede ere opslugede, at ikke noget Lands Folk siges undskyldt, de have jo alle været blandede at hjælpe til Landene at udhungre. Hvo kan noksom beskrive, hvad Svenske, Danske, Hollandske, Engelske, Skotske, Franske, Spanske, Italienske, Portugisiske, Polske, Tydske, Bøhmer, Tyrker og andre utallige have udtæret og udbragt af evropæiske Lande baade deres eget fædrene saa oc andre fremmede, af Korn, Grøde og Frugt af Kvæg, Bæster, Faar, Lam og andre saadanne, at de enfoldige, som det enfoldelig eftertænkte disse Aar, der de saa slig Ødelæggelse, skulde vel turde forsvoret, at Landene snart skulde kommet sig til god Tid, ja skulde tænkt, det var umuligt, udi mange Aar derefter skulde blevet god Tid, men at alting udi mange Aar skulde blevet dyre, som Menneskene skulle have til Føde og Underholdning, at man næppelig skulde faaet Livsbrød; Kvæg og Bæster, store og smaa, vare bortførte, Korn og Kærne var fortæret, at her var mangfoldige, som ikke vidste, hvormed de skulde drive og dyrke Jorden eller hvor de skulde faa og tage det, de skulde have til Sæd, i hvad ellers de den Tid skulde have til Livsføde, dertilmed havde vi ruinerede danske Folk vore Naboer med saadanne Øjne paa os; paadet vi skulde aldeles blive øde, forbøde de Kvæg og Korn til os fra dem at sælges, at det saa paa alle Sider ilde ud, hvorledes vi skulde komme noget til Grøde og Føde, saaat dersom man skulde ladet Fornuften dømme, skulde man vel forsoret, at noget Aar svart i Mands Minde skulde komme, der skulde bragt saa god Tid som nogensinde tilforn. Det var jo forleden for nogle Aar, at en Tønde Rug gjaldt i Kbnh. 8 Sletdaler, en Tønde Byg 6 Sldlr.; det var ikke at undre, eftersom Landet af Fjenden var udtæret; men kære, kom nu hid og sku Guds Gærning i dette 1668 Aar. Her udi Kbnh., hvor alting for dette Land er dyrest, kunde udi dette Aars Efterhøst købes en Tde. Rug for 5 Mk. og en Tde. Korn lige saa let, og udi Landet og de andre Provinser blev en Tde. Rug og Byg solgt og købt for 3 Mk., der det var dyrest dette Aar, for 3 1/2 Mk. Kvæg og Slagtenød vare saa billig Pris, at man kunde købe en temmelig Ko eller Kvie til at slagte for 6 Sletdaler, og et temmelig ret godt Slagtenød for 12 Sldlr., som udi Belejringen kostede 100 Sldlr., og endnu udi dette Aar findes saadan Mængde og Hob af Kvæg, lidet og stort, hos Bønder og Borgere, at alle, som det efterse og betragte, maa højligst sig derover forundre, hvor saadan Mangfoldighed paa saa kort en Tid kunde yngles og opfødes, eftersom Landet af Fjenden tilforn var gjort saa saare bart. Hvad er det andet end Guds Naades og Barmhjærtigheds Velgærning, hvorfor vi aldrig tilfulde kunne takke Gud, som har gjort det for os langt bedre, end vore Fjender og Misundere os vilde forunde, og er det saa meget des mere at forundre Guds store Miskundhed, at sligt et godt Aar og saadan god Tid ikke aleneste har dette 1668 Aar været udi Danmark, men allevegne, hvor vi høre og spørge udi ganske Evropa, udi Norge, Holland, England, Tydskland, Frankrig, Hispanien, Italien etc., ja allesteds, saa vide vi kunne spørge, saa at man tør ikke ved at frygte for, at Udførsel skulde foraarsage Dyrtid, efterdi Gud allesteds i dette Aar har givet rund Velsignelse til Overflødighed, saa dette Aar deraf endog maa tegnes og skrives et mærkeligt og tankværdigt Skudaar. V. Ingen Pest, ingen smitsom Syge. De, som observerede Vejrligets Tilfald udi forgangne 1667 Aar, kunde ikke andet efter Fornuften end spaa os dette 1668 Aar med stor Sygdom, Kathar og Flodd, ja Pest og smitsom Syge at afløbe, som og Jordens Grøde formedelst Vejrligets Ustadighed at lide Skade. Sommeren tilforn fra den 17. Avgusti indtil efter Martini var moxen altid Regn, synderlig om Natten, og undertiden lidet Ophold om Dagen, men efter Michaelis foruden Regn moxen daglig saa stor Storm med Torden og Lynet, at det var højligst at undre. Da slog Torden ned udi den Vejrmølle, som staar uden Østerport paa Ny Vartovs Plads, og dræbte Mølleren selv og en Pige paa Møllen. Tre Uger før Jul begyndte tør Frost og kontinuerede indtil Juleaften, da tøde det hastelig op og holdt ved med Regn 8 Dage. Siden frøs det 2 Nætter og Dage og straks tøde op igen og holdt ved med Regn Nat og Dag indtil den 10. Martii 1668, da vi fik Nattefrost uden Sne, som kontinuerede indtil anden Paaskenat, da faldt Sne og blev Frost, som kontinuerede indtil den 9. April, da slog det op og begyndte undertiden med Regn, undertiden med Solskin. Af saadan Vejrligs Ustadighed spaade vi os selv Ufrugtbarhed og stor Sygdom med grasserende Svaghed udi dette Sommer 1668, men Gud vendte det bedre, at vi baade havde et allerønskeligst frugtbart Aar og god Helbred foruden smitsom Syge og Krankhed, dog paamindede Gud Menneskene om Dødelighed og bortrykkede da en og da anden, nogle hastig bort og nogle sengeliggende. Udi dette 1668 Aar døde velb. Theodorus Lente, som var tydske Kansler, havde længe været syg. Samme Aar døde M. Hans, Sognepræst til Holmen, han havde brugt for Medico udi hans Sygdom den nyankomne og vidtberømte Burrum 1). Samme Aar døde Jakob Andersen, Raadmand udi Kbnh., som og lang Tid havde været syg. Her døde og Dr. Hans Svane meget hastig. Han var den første Erkebisp udi Lutherske Tid og var Kongens Raad udi Højesteret, han var og Assessor udi Collegio Status. Her døde og Henrik Jakobsen, Raadmand udi Kbnh., som og længe havde været syg. Derforuden døde overalt udi Kbnh. og Kristianshavn baade inde udi Byen og udi Kongens Boder og udenfor tilsammen 1113. Men af alle, som døde udi dette Aar, vare ingen saa jammerlige som 5 smaa nyfødte Børn, der bleve fundne paa Gaderne og udi Tugthusporten i Løvstræde og paa den ny Kirkegaard uden Porten, nogle Halsen søndervreden, nogle med Baand om Halsen, som de vare kvalte udi. Saa er der og bleven fundet i dette Aar ved Børsen og oven Slotsbroen i Stranden 3 Karle druknede, hvilke menes af Stratenrøvere at være om Aftenen først udplyndrede og siden kastede udi Stranden. Ellers har Gud velsignet og bevaret os fra farlig Syge, Blodsot, Pestilens og andet deslige, alligevel der var noksom Gisning af Vejrliget, at der skulde kommet Usundhed, men Gud har det vendt til Gode efter hans faderlige Vilje. Disse Punkter ere generale og almindelige for Kongeriger, Lande og Byer. Nu ville vi henvende os at udsøge og ihukomme taknemmelig, hvad Gud i dette Aar har gjort og bevist. VI. Guds Velgærninger imod det kgl. Hus i dette 1668 Aar. Den hellige Skrift udviser, hvilket naadigt, mildt og trofast Øje den naadefulde Gud har haft over sine salvede i.e.: Kongerne, som ham have frygtet og lydt, dem at bevare og velsigne. Derpaa har han gjort dem store Løfter og Tilsagn. Iblandt andre dyre Løfter __________ 1) Burrhi. har den trofaste Gud tilsagt de Konger, som vandrede paa hans Veje, at velsigne dem med Sæd, som skulde besidde og klæde deres Stol efter deres Død, hvorved og gudfrygtige Konger og Regenter sig have frydet saare og holdt for største Velsignelse her timelig, at de maatte se Sæd efter dem, ved hvilken deres Navne kunde leve udødelig, men derimod, naar Gud blev vred, til at straffe ulydige Regenter, har han ladet sig mærke, det at være dem en grulig Straf, at de ikke skulde se Sæd, men skrives op for barnløse, som aldrig skulde have Lykke paa Jorden. I dette 1668 Aar har det kgl. Hus frydet sig at være delagtigt udi Herren den allerhøjeste Guds Velsignelse, at se Sæd, som forhaabes at besidde og klæde Faderens Stol og holde højlovlige Forældres Navn i Live efter deres dødelige Afgang fra dette Liv, saa længe Gud sparer kgl. Højhed med hendes kgl. Højhed Prinsesse Charlotte Amalia. Den høje Forjettelse om Børnebørn er udi dette Aar kommen over det kgl. Hus til den store Ære og Glæde, at allerede ere 3 deres kgl. Børn udi den hellige Ægtestand fremkomne, hvorved det kgl. Hus med ældgamle fyrstelige Blod er sammensvogret glædelig og ønskelig. Intet kgl. Hus kan være vederfaret større Ære end det kgl. Danmarkske Hus i dette 1668 Aar er med velsignet. Højbaarne Fyrster selv personlig ere indkomne at bevise majestætiske Forældre sønlig Ærbødighed. Tilforn var højbaarne Kurprins af Saxen selv personlig her udi kgl. Residens at udhente kgl. Prinsesse til sin Brud. Udi dette 1668 Aar er fyrstelig Naade af Holsten med sin højbaarne Gemal begge personlig her indkomne at ære deres majestætiske Forældre, hvilke og igen af kgl. Majestæter meget hæderligen ere blevne udi stor Glæde med Ære omfangne. Dem at gratulere har hæderlig og højlærde Dr. Erasmus Bartholinus holdt publice udi Kongens og kgl. Højheds og fyrstelige Naades Nærværelse og Paahør Orats udi det øverste Avditorium. Siden derefter ere de ikke aleneste paa Kbnh. Slot herlig trakterede, men endog andre Steder for Lustere af K. M. og kgl. Højhed gelejdede. H. M. har særdeles udi Frederiksdal ladet kgl. anrette for dem, derefter har hendes K. M. for dem beredt et kgl. Gæstebud og Traktement paa Dronninggaard. Hvad kan mere glæde Forældres Hjerter end se deres Børn udi Ære hos sig udi Glæde, Velstand og Fredelighed med Sundhed og god Helbred. Her var paa denne Tid udi dette 1668 Aar hos H. M. vor allernaadigste Arvekonge i Glæde og Kærlighed med Karskhed og god Ynske 1) hendes K. M. Kongens allerkæreste Dronning med kgl. Børn, Hans kgl. Højhed med sin højbaarne elskelige Gemal, her var Hans fyrstelige Naade af Holsten med hans allerkæreste Gemal Kongens Datter, her var Prins Georg, Kongens Søn, her var 2 kgl. Prinsesser Kongens Døtre alle tillige samlede med Glæde til et Traktement, og siden derefter hørte glædelige Tidender fra deres højbaarne Svoger og Kongens Datter fra Saxen at være velsignet udi Live med Livsarving. Alt dette var Guds Gærning, værd at ihukomme til Guds Ære og at tegne til Ihukommelse at være sket udi dette 1668 Aar, hvis Lige ikke findes skreven at være sket udi saadan Glæde og Kærlighed udi mange Aar, og staar til Gud, at det herefter saaledes ske skal, at ingen Konge og Dronning udi Danmark vederfares saadan og lige Glæde af Børns og Svogres Nærværelse og kærligste Sammenkomst, og end af dette er dette Aar at tegnes og skrives et mærkeligt og tankværdigt Aar. VII. Forraad udi Kongens Huse, Kamre og Kældre. Her maa og tegnes Gud til Ære og Lov, med hvad Velsignelse udi dette timelige den barmhjærtigste naadefulde Gud har besøgt og kronet det kgl. Hus. Det er fast alle vitterligt, som noget véd af Lejligheden udi Danmark, hvor aldeles udtærede kgl. Fetallie- og Provianthuse vare udi Belejringen. Her vare store Huse, store Kældre til Fetallie og Proviant, store, vide Lofter til Malt og Korn; saa man Landene an, som dem skulde fylde, da saa vi Landsaatterne betrængte, at de havde selv Landsens Grøde fornøden. Saa vi Kvæg og Bæster, vilde og tamme, an, som Kældre og Huse skulde fylde, da vare de fortærede og bortrevne ved Fjenden. Saa vi Strand og Vand an, som skulde tilhjælpe til Livsføde, da har der været ringe og lidet Fiskeri, at vi vel maatte spørge, hvor skulde det komme fra, som Huse, Kældre, Lofter skulde fylde. Her var blottet og bart Skatkammer, alt udøst for Kronens Frelse, her vare mange, som fordrede, her vilde stor Middel og Penge til. Nu var af Landene ved Krigsfolk og Fjenden udført Guld, Sølv, Penge, Kobber, Tin, ja Klæder og Gods, at man vel maatte spørge, hvorfra slig Penges Forraad, som behøvedes, skulde komme. Men dersom vi nu maa bese Kældre, Huse og Lofter, baade paa Provianthus, Bryggershus, Lade- __________ 1) Ungdom. gaarde og andetsteds, da se vi det, vi højest os over maa forundre, hvorfra saadant Forraad kan være kommet. Kældrene finde vi fulde af ædende Varer, Husene fulde af Fetallie, Lofterne ovenfulde af Korn, Rug og Ærter, Bryggershuset med Kamre og Lofter alle fulde af Malt og Korn. Ja ikke aleneste disse dertil synderlig deputerede kgl. Huse, men det store vide Loft over Børsen, ja end andre Byens Lofter dertil betingede alle fulde af Rug, Korn, Hvede, Ærter, Malt, Havre og hvad til Fornødenhed udkræves, at hvo det ser og eftertænker, maa prise Guds Naades overflødige Rigdom imod det kgl. Hus, at han ikke aleneste rundelig men overflødig har opfyldt Provianthuse og Lofter og Kældre med idel Velsignelse. Se og eftertænke vi, hvilke store Midler af Penge, der udi dette Aar ere komne af kgl. Skatkammer til Kreditorer, Betjente, kgl. Tjenere og Soldnere, da maa vi sige det at være utænkeligt, hvorfra slig Penges Forraad skulde være indkommet, som de udaf i dette Aar ere udkomne. Og endda intet forringes af kgl. Hofholdning, at H. M. med største Reputats holder saadan Hofstat, som ikke nogen af hans højlovlige Fædre anseligere, og alle kgl. Betjente, som og alle Kirke-, Skole- og Hospitals Tjenere, der af Arilds Tid med Pension og Genant af kgl. Skatkammer og Provianthuse og Kældre have været aflagte, faa Fornøjelighed og ingen noget formindskes af det, som dem og deres Officio af fordum Konger har været bevilget. Herforuden ere endda kgl. Børn udi dette Aar til Bilager og Bryllup udredede kostbare med største Reputerlighed og Ære. Saa holdes og her saadan Militie paa vis Sold med Feltherrer, Generalspersoner, Oberster, Majorer, Kaptejner, Ritmestere, Løjtnanter, Kornetter og Fændrikker med fornødne Underofficerer, og alle faa deres rigtige Sold og blive ærlig holdne, fast til Forundring for alle, som vide Rigets Beskaffenhed, hvorledes saadan Militie saa anselig og vel holdes, soldes og underholdes kan. Her holdes og saadan Søstat med Admiralitetsherrer, Over- og Under-Officerer og saadan Mængde og Hob af Skibsfolk, som faa Kost og Penge, at hvo, dem ser og agter, maa med Forundring spørge, hvorfra alt dette kommer, som alle disse holdes af, og endda er stort Forraad til overs, saa at vi maa det alene tilskrive den almægtigste Guds Naadefuld for sin salvede og hans Kongeriger, saa underlig og rundelig at føje det, baade Kongen og det kgl. Hus, Landsaatter og alle Betjente og Soldnere, gejstlige og verdslige at bekomme Fornøjelighed. Saa er det og en Punkt, hvorfor dette Aar maa tegnes mærkeligt og tankværdigt. VIII. Akademi, Kirker, Skoler, Hospitaler, Børnehus holdes vedlige og forbedres. O, hvad maatte vi gaa bedrøvelige spadserende efter Belejringen med grædende Øjne at se os om, hvad Tilstand vi havde for os ved Ruin og Skade. Vi saa hine herlige Kirker, tilforn i Flor og Velstand, førend Belejringen, siden saa vi dem øde og nedbrudte. Vi saa vort skønne velbyggede kgl. Hospital med sine 4 store grundmurede Huse indbyggede med indbyggede Ladegaard derhos og herlige Volde omkring, altsammen af Hospitalets egne Penge bekostede. Siden saa vi det altsammen saa ruineret og øde, at ikke en Sten fandtes paa anden. Tilforn saa vi det skønne Børnehus og Pesthus uden Nørreport udi ønskelig Bygning og Stand, men siden saa vi dem hastig øde, at Stedet næppe kendes, hvor slig herlig Bygning har staaet. Vi saa tilforn hine skønne Huse uden Portene, grundmurede og ellers med Tømmer, kostbare nogle Tønder Guld, siden saa vi dem udi Aske, nedbrudte og øde. Hvo kunde da holde sig for Graad, synderlig de fattige Folk, som dem havde dyre købt og ejede, der igen ventede sig noget Vederlag men forgæves. Da saa vi, hvad Møje og Arbejde Konger og Fyrster have at udstaa, hvor de have Fjenden for Øjne, hvor de maa sig forbygge mod Fjenden, hvor stor Omkostning, hvad Penges Spild der vil imod Fjendens Gevalt. Men lader os nu gaa ud og se, hvad i dette 1668 Aar en Part er fulddreven, en Part er begyndt og haabes Forbedring og alting til Nytte har Udseende langt hen for Efterkommerne. Tilforn var det kgl. Akademi udi Kbnh. forordnet en Præses, som skulde have en Højhed over Rektor, og var Dr. Hans Svane forordnet Præses Academiæ. Han var den første Præses og døde hastig uformodende den 26. Juli 1668 ved 10 slet om Aftenen. Efter hans Død blev ingen Præses, ej heller Erkebisp, men Dr. Johan Wandal blev Bisp i hans Sted over Sælands Stift og blev tituleret som de gode gamle lutherske Bisper i Danmark Biskop eller Bisp, og beholdt han som de gamle forrige Bisper Professionem Theologiæ, han blev og ikke Kongens Raad. Der han ascenderede, blev M. Mathias Fossius primus eller summus Theologus, Dr. Georgius Vitzlebius blev secundus, dog blev forordnet ved kgl. Dispensation, at han for hans Alder skulde have Gang og Sæde over M. Matthias Foss, men efter Professen og Indkommen skulde Fossius være primus. Da blev M. Jens Bircherod quartus Theologus udi Dr. Mauritzes Sted, som blev Biskop udi Aalborg over Vendsyssel Stift. Udi dette 1668 Aar skede det, som maaske aldrig er sket i Danmark fra Academiæ første Fundation. Der M. Movritz var bleven Theologus, affecterede han Doctoratum og derom angav sig for H. M., som selv examinerede ham og kreerede ham Dr. theol. og gav ham derpaa kgl. Brev. Anderledes promoverede han intet. Udi dette Aar vare moxen alle Professorer enten Licentiati eller promoti Doctores. Da vare udi dette 1668 Aar Academiæ ordinarii professores: Theologiæ Dr. Joh. Wandalinus, Episcopus, M. Mathias Fossius, primus Theol., Dr. Georgius Witzlebius 3. theol., M. Joannes Bircherodius 4. theol. Juris Dr. Petrus Scavenius, Dr. Petrus Johannis Resenius. Medicinæ Dr. Thomas Bartholinus honorarius, Dr. Christianus Ostenfeldt, Dr. Erasmus Bartholinus, Dr. Olaus Borrichius Botanicus. Matheseos M. Vilhelmus Langius. Physices Dr. Vilhelmus Wormius. Logices M. Johannes Zoega emeritus. Eloquentiæ M. Bartholus Bartholinus. Historiarum M. Erasmus Vindingius. Rethorices M. Georgius Hilarius. Græcæ Dr. Mathias Jacobi. Herforuden vare adjuncti professores M. Jacob Henrik Pauli, M. Olaus Tormius, Dr. Cosmus Borneman. Udi dette Aar er gjort en ny Skik imellem Professorerne om deres Designation paa Timerne at læse efter de tydske Akademiers Skik, da Dr. Ostenfeidt var Rektor. Tilforn var saadan Skik, at Designationen blev gjort efter Orden, som hver havde Præ og Formon af Senio eller Gradu, saa at naar man saa Designationen, kunde man straks vide Gradus. Udi dette 1668 Aar er funderet og solenniter inaugureret dette Akademi udi Lund i Skaane, som blev tituleret Academia Carolina og dette forordnet Professores for alle Fakulteter. Om dette Akademi er faldet adskillige Disputerligheder, synderlig om 2 Poster: 1. om det skal være funderet af enfoldig Ivrighed til Guds Ære og ikke af Affekt eller Respekt til verdslige Casus og Prætensioner. 2. Om det skal være funderet af Æmulation mod Kbnh. Akademi og per Konsekvens mod Danmark. Til hvilken Part af de to, som de enfoldige ville inclinere, faar det saa at bero. Endnu hører man ikke, det har gjort Kbnh. Akademi noget Afbræk, ikke heller tror man det gør, saa længe Akademiet holdes i Forsvar og Førm 1), Professores gøre Forældres Embede imod Studiosos og Studiosi ære Professores som deres Forældre. Udi dette 1668 Aar har Dr. Peder Vinstrup, Episcopus Scaniæ, gjort en herlig Orats om dette og alle __________ 1) Velmagt. Akademier udi Evropa og regner dem op allesammen at være 98, saa som samme Orats findes trykt udi Lund i Skaane samme Aar. IX. Kirker og Kirketjenere. Hvor vi læse i den hellige Skrift, finde vi det bekvemmelig antegnet, at Kongerne og Fyrsterne have haft Omsorg for Herrens Tempel og Guds hellige Tjeneste og Tjeneres Ophold, saasom det og skrives Josef til evig Amindelse, at han udi den dyre Tid forsørgede Præsterne udi Ægypten og han søgte Præsternes og deres Godses Frihed, der de andres Ejendom blev lagt under Kronen. Som og Abdias, der var Kong Achabs Hofmester, opskrives til berømmelig Ihukommelse, at han baade skjulte og forsørgede Herrens Profeter, den Tid Kongen og Dronningen efterstræbte at omkomme dem. Da skulde det billigere regnes os til stor Utaknemlighed, dersom vi vilde tie de store Velgerninger, os Præster og Herrens Tjenere af vor allernaadigste Arvekonge ikke aleneste i dette 1668 Aar, men endog forgangne Aar ere beviste, hvorom videre i den anden Traktat, men her meldes, hvad Kirken og hendes Tjenere udi dette Aar af Kongens Mildhed er vederfaret. Stor Ivrighed har H. M. draget for Kirkerne, at de baade kunde holdes vedlige, saa og forbedres og forbygges. Og er nu i dette 1668 Aar forordnet, en Kirke paa Kristianshavn at opbygges saa stor som til 4000 Mand, anselig og herlig. Dertil har H. M. foræret og givet rede Penge 3500 Rdl. Saa har han og forordnet, at saa mange Kampesten, som behøvedes til Grundvold til samme Kirke, skulde tages af Graven, som der udenfor Kristianshavn paa Amager blev gravet til Vold og Fortifikation. Og er allerede udi dette 1668 Aar opaget og hentet af samme Grav til Kirkens Fundament nogle 100 Læs Grundsten. Kirkerne til Nytte er kgl. Forordning udi dette 1668 Aar udgaaet, at en ny Bibel skal trykkes med de bedste og nyttigste Summarier og Marginalier, som til Oplysning og Forklaring ere fornødne, og en Befaling til Professorerne, at de skulle den akkurat og flittig igennemse, at den nyttig forbedret kan blive korrekt fuldfærdiget. Og paa det Kirkerne skulle ikke grove og ulærde Personer til Kirketjenere obtruderes for Vild eller Venskab, for Gunst eller Gave, for Fjender eller Venner, har H. M. sig selv den store Møje paataget at høre dem og deres Gaver, som noget Kald affektere, og selv give dem Kaldsbrev, hvilket de af Kancelliet skulle udfordre. Deres Ed som kaldes tager Statholder Gabel af dem paa Kongens Vegne, derefter vises de til Biskoppen at examineres og ordineres. Kirkerne til Ære har det behaget H. M. at give deres Biskopper, som det begære, Doktors Titel, og udi dette 1668 Aar har H. M. selv kreeret 5 Doktorer, som ere Biskopper, hvilke til Doctoratum ikke anderledes ere promoverede end derpaa faaet Kongens Brev af Kancelliet. Den ene er Biskop udi Aalborg, den anden udi Aarhus, den 3. udi Bergen, den 4. udi Stavanger, den 5. udi Fyn. Præsterne har H. M. haft megen Lyst til at fremme, naar de skikkede sig vel og gjorde deres Embede med Flid. Selv har han gærne hørt dem, som Kald og Forfremmelse affekterede, og saare mild og naadig sig imod Præsterne anstillet. Hvo sig har beklaget at lide Nød eller af Ildebrand ruineret, har H. M. naadigst betænkt, fornemlig hos Kirkerne med Undsætning, nogle 1 Rdl. nogle 2 af hver Kirke, ligesom Lejligheden og Skaden blev eragtet. Eftersom det mishagede H. M., at nogle vilde lade sig mærke af Prædikestolen med vidtløftig Hykleri udi Bønnen for Herskab, havde H. M. ladet sig forstaa at ville udi Bønnen have holdt Enighed og derfor har selv til Præsterne ladet udgaa sin kgl. Befaling med en Formular og Maade udi Bønnen, som af alle Prædikestole endrægtelig udi Enighed af alle Kirketjenere skulde bruges, at én Bøn saasom af et Hjerte og en Mund udi alvorlig Enighed baade af Præst og Tilhørere skulde bedes og bruges, saasom Gud er selv Enigheds Gud, der behager Enighed, som er af Troen. At H. M. ikke vilde, at nogen Præst skulde noget af Indkomme og Genant miste, som tilforn har været dem bevilget, ikke heller vilde, at de over Tiden herefter skulde bie og opholdes, men udi rette Tid det bekomme, er alvorlig kgl. Befaling derom til Rentemesteren anlangende Præsterne udi Kbnh., til Holmen og udi Kristianshavn og Hospitalet, med den naadigste Clausul, at Rentemesteren med dem skulde afregne og lade dem bekomme hvad dem rester, og siden forordne, at de derefter i rette Tid bekomme det, som dem efter kgl. Benaadning tilkommer med rette. Udi forrige Aar har paa Sorø været baade tydsk og dansk Prædikant; der Dr. Witzleb, som tilforn paa Sorø var baade Prof. theol. og tydsk Prædikant, blev kaldet til Professionem theol. udi Kbnh. Akademi, da var og dansk Præst paa Sorø død. Blev saa af K. M. kaldet en hæderlig ung Mand, som vel havde meriteret en Skolemester udi Kristianshavns Stads Skole, til at være dansk Præst og i lige Maade paa sig tage tydsk Præsts Prædiken. Præsteenker til K. M. kristmilde berømmelige Amindelse ogsaa ihukomme dette 1668 Aar, synderlig udi Fyns Stift. Der har H. M. naadigst forordnet, at aarlig paa Taksigelsesdagen for Stormen den 11. Feb. skal udi Fyns Stift som paa en anden højtidelig Højtidsdag almindelig ske Offer, og hvad der da ofres, skal samles til en Kapital for Præsteenker at nyde Renter af. Og er dette blevet hvervet ved Bispen i samme Stift, hæderlige og højlærde Dr. Niels Bang, som og for sig og sin Familie ex linea descendente udi ydmygst Underdanighed for kgl. Naade taknemlig ihukommer dette 1668 Aar. X. Børnehuset. Hvor alvorlig ivrig Hans Majestæt udi dette 1668 Aar har været for det kgl. Børnehus paa Kristianshavn, at det baade kunde holdes ved lige og forbedres og at alting dermed kunde holdes baade skikkelig og tilbørlig, er værd baade at tegne og skrive udi underdanigste Taknemlighed imod kgl. Majt. for slig til algemene Nytte beviste majestætiske Naade. Det var stor Ynk og Hjertens Smerte for mange kristelige Forældre og mange godt Folk, som havde ulydige Børn og Tyende og vilde ikke gærne bringe dem under verdslig Beskæmmelse, ej heller give dem over udi Retterens Haand, naar de ventede Forbedring, at de da havde ikke den Sted, hvor de kunde faa dem tugtede til Ærlighed, derfor og Hans Majestæt des højpriseligere at berømme, som sligt naadigst har eftertænkt og derfor af kgl. Mildhed sligt vilde forekomme, mange ærlige Forældre til Trøst og mange godt Folk til Glæde, som havde ulydige Børn og Tyende, og end andre, som vare Embede betroet i Byer og Steder, til des roligere Samvittighed, naar dem forekommer de, som Straf havde fortjent, og var dog Samvittighed over dem at holde yderste Ret. At de da kunde have Middel og Veje, hvor de kunde dømme dem til Straf uden Beskæmmelse, derfor har Hans Majestæt forordnet dette kongelige Børnehus paa Kristianshavn. Selv har Hans M. foræret og givet det skønne store Hus til samme Brug, det at reparere til Værkets Fornødenhed have Kjøbenhavns Indvaanere af Adel, Gejstlige og verdslige givet godvillig af fri Haand Almisse nogle tusende Rdl. Til Værk og Arbejde med tilhørende Materialier og Manufakturer at fortsætte ved Mestere og Opvartere har H. M. naadigst foræret de Kapitaler, som Præsterne have udlagt til at købe deres Præstegaarde sig og sine Arvinge til Arv og Eje, hvis Kapital skal beløbe moxen et hundrede tusende Rdl. Herforuden giver H. M. endnu idelig dertil, da 100, da 200, da flere Rdl., alt til den Ende, at baade Hus og Værk saa og de fattige Børn skal holdes vel og rundelig til Nødtørf- tighed, og paa det Huset skulde ikke lide Skade for Afnem 1) at faa det solgt, som der kunde forarbejdes, har H. M. til Militiens Forvaltere og til Admiralitetet for Skibsfolkene, som og til Skolerne, hvor der behøves til Klæder for Børnene, ladet alvorlig kgl. Befaling udgaa, at de udi Børnehuset skulle bestille hvad de behøvede, Klæde, Lærred, Bay, Sardug, Seildug, Pekling, Ulmerdug og det betale efter Advenant, saa som de med Inspektoren eller Forvalteren derom bedst kunde forenes. Der udi Huset indtages fattige faderløse og moderløse Børn, som kan være 6 Aar og derover, og saa smaa, som kan sidde og plukke Ulden for dem, som skal kradse. Disse Børn tage Stodderfogderne op paa Gaden, naar de se, de gaa der at betle. Hellers har godt Folk, Adel, Gejstlige, Borgere Tilladelse at indsætte hva de begære, naar de ere ikkun saa, at de noget kan gøre; der behøves lige saa vel et lidet Barn, som et gammelt Folk, fordi lige saa vel falder der Arbejde for en liden som for en stor; de smaa spole, plukke og spinde, de store have deres Arbejde, og vare de alle af Begyndelsen forordnede at skrives til Dagværk. Dertil indsættes ogsaa de, som bevise sig modvillige og ulydige mod Forældre, Læremestre og deres Husbonde eller befindes med Tyveri og Utroskab, som man ikke vil antvorde til verdslig Dom at exekveres, enten de ere store eller smaa, saa vel fra Hove og Adelshuse som fra Borgere og Indvaanere udi Kjøbenhavn. For det tredie indsættes de, som løbe af deres Tjeneste og opholde sig i berygtede Huse og ikke ville tjene godt Folk; de optages af Vagtmesteren og Vagten om Natten at føres i Slutteriet og derfra dømmes til Arbejde i Huset. For det fjerde, de som befindes i Horeri og overbevises et letfærdigt Levned, saa og de som ere besovede og ikke kunne betale deres Brøde og Bøde, item de, som ere befundne med Tyveri og lægges under Retten, og Dommeren drager Samvittighed over at dømme dem fra Livet, som og Tyvenes Medvidere og Kuffrer 2) og de, der huse forsætlig dem, som leve forargelig, de dømmes ind udi Børnehuset til Arbejde og Straf, og skikkes deres Dom med dem til Huset, og efter slige Domme inddømmes og indtages ej aleneste af Kjøbenhavn og Kristianshavn, men af ganske Sæland, og da bør de, som dem fremskikke, lade følge med dem, hvis de eje, til Husets Fornødenhed. Hellers synes det billigt, at de, scm beholde deres Gods, beholde __________ 1) Afsætning. 2) Hjælpere. dem selv med, efterdi de give intet til Husets Fremtarv og Vedligeholdelse. Med dem, som komme der ind, holdes den Maade: de som for Forargelse og for Uære komme der ind, straffes paa Kroppen med Ris, de andre til Exempel og Afsky; saa holdes de paa en Vinkel for sig til Arbejde hos alle, som ere inddømte for deres Forseelse. Men de, som give sig selv ind af Nød og Trang for Armod, eller de, som optages paa Gaden, fordi de betle, eller de, som godt Folk sætte der ind af Medynk og ikke for Forseelse, de blive intet straffede, ikke heller sættes de til de berøgtede men til andre ærlige Børn til at lære, som de bedst tjene til, under Skolemester og Læremester at undervises baade i Læsning og Haandværk. De have deres Time om Morgen og Aften til Bøn og hellers hver Dag imellem 10 og 11 at læse og lære i Bøger, at øve sig i Gudsfrygt alle tillige, ingen undtagen, og for dem er Skolemester forordnet, som dem underviser, og Præsten dermed har Tilsyn og efter Lejligheden examinerer, hvad de sig i Læsning og Kathechismi Øvelse sig forbedre. De, som for deres Forseelse komme derind, faa at vide, hvor mange Aar de skulle arbejde der inde (om de leve) at tjene sig fri. Have de Dommen med sig, hvor længe de skulle der være, bliver det derved, men skikke de sig ilde og utilbørligen der udi Huset, da blive de baade straffede og blive des længer der inde. Hvo, som skikker sig vel, bliver forfremmet først til Lære og fra Lære til Svend og Løn, og siden faa deres ærlige Pas, naar de ville vandre, og dertil en Æreklædning med alt tilhørende. De første 3 Aar at begynde dette Værk var stor Besværing: her var ikke Børn eller Folk, alle tilvante til Værket, men nogle taabelige, ukyndige Børn og Folk, som først maatte lære, førend de kunde gøre noget Værk, som det var at undre, hvorledes de saa snart kunde gøre noget Værk. For 3 Aar siden vare de komne saa vidt, at de kunde gøre saa godt et Stykke Arbejde, som nogen ærlig Mand vilde betinge, efter den Maade som er forordnet der inde at arbejdes, hvortil de og have alt det, som tilhører, og have deres Perser, varme og kolde, med hvad der tilhører; de have deres egen Overskærer der i Huset med Saxe, Kradsere og Bænke og hvad dertil er fornøden. De have deres eget Farveri med Ramme og alt hvad dertil gøres behov, saa her synes intet at udkræves uden Flittighed og Troskab og god Forstand at drive Værket og kristen Kærlighed og Medlidighed med de fattige, at de faa den Del, dem bør til Klæde og Føde. Handles de saa, som Arbejdet skal gøre, at de blive syge, da skal vel ikke meget blive forarbejdet Huset til Bedste. Derfor hænger alt saadant Værk paa Inspektionen og Tilsyn og paa Regnskabs Affordring og Redelighed. Derfor vil Inspektionen betros ikke en, men nogle, som ere af gode Samvittigheder og godt Rygte vel at forestaa deres eget Hus. Ti man tager aldrig den, som ilde har forestaaet sit eget og gør ham til en god Forstander over andres. Saa maa da Inspektionen endelig være uberygtet uden Mistanke, fordi det kan vel ske, der kan være Forseelse hos dem, som have Udspisningen, saa gaar det over de Fattige, som det intet kan moderere, men maa lide, og saa hænger Skylden hos Inspektionen, som det kunde forandre og gør ikke sit Embede. XI. Inspektion udi Børnehuset. Dette er at mærke, hvad der følger paa ond Inspektion udi saadant et Hus, hvor henved 400 Børn og Fattige opholdes. Dersom de fattige blive ikke spisede, gaa nøgne i Kuld og fryse om Vintren og dertil maa staa i Frost og faa sig Mad, saa lægge sig i Kuld under et tyndt Tække paa blot Halm, som kan være smittet af Børnenes Urenlighed, og for Kuld maa spare Naturens Fornødenhed paa tilbørlige Steder, naar de da om Morgenen opkaldes, maa man tænke hvad Stank og Lugt, der kommer af urent Leje, hvor 3 ja 4 stoppes sammen, de komme saa nøgne i Kulden og have ikke nødtørftige Klæder, hvad kan da andet foraarsages end ond Stank, hvorpaa maa følge ond smitsom Syge til farlig Udseende, om Gud det ikke vil afværge, til at fænge og smitte ikke aleneste Huset men den hele By og Stad, derfor vil alt saadant ved god Inspektion prækaveres. Alle ærlige Mennesker, som skulle hjælpe til at saadant et højfornødent Værk og Hus maa kontinuere og holdes ved lige, og hver, som har Gud og Æren kær, maa fortryde, om de skulle tegnes til dets Ruin. Det forrige Byens Børnehuses Ruin var alt kommen, førend Fjenden kom, og den Tid der blev en forarmet Mand sat over de Fattige, som kunde sanke sig saadan Middel foruden et nødigt Levneds Ophold, at de Fattige bleve ham nogle tusinde Dlr. skyldig, den Tid de Fattiges Middel var saa udtæret, at Værket, som blev i forrige Børnehus drevet, maatte, fordi der var ingen Middel, opgives. Det er at ønske, at den Begyndelse, som allerede er i Værk med dette Børnehus, skulde ikke være Spaadom til en uformodenlig Ruin, med mindre Inspektionen her efter agtes og anvendes bedre end hidindtil. Til dette Børnehus har det behaget H. M. at henlægge de Kvæstede, som flyttede fra deres forrige Kvæsthus ind udi Børnehuset den 2. Nov. 1668, og var Kongens Befaling, at dem skulde følge til Børnehuset alt det, dem har været tillagt. Dette forrige Kvæsthus var funderet udi Belejringens Tid saaledes: Her var meget Folk fornødent udi Belejringen, hvor af mange fik Skade, bleve kvæstede og mistede deres Helbred, at de ikke derefter kunde tjene og gøre Herrens Tjeneste; dem vilde H. M. ikke forlade hjælpeløse, derfor forordnede H. M. for de Kvæstede de 2 øverste Lofter paa det store stenmurede Seglhus, som staar ud til Strædet ved den gamle Holmens Kirkegaard, der skulde de Kvæstede med rund nødtørftigt Ophold forsynes. Efter kgl. Dispensation for dem var højtbetroet Direktionen velb. Erik Krag, kgl. Majestæts Oversekretær, Inspektionen var paalagt deres Præst, som betjente dem. Men Gabriel Jakobsen var deres Spisemester, saa længe de vare i samme Kvæsthus. Da Kvæsthusets Folk bleve forflyttede til Børnehuset, befattede Hr. Sekretær, Præsten og Gabriel sig intet med Direktionen, Inspektionen og deres Spisning, men de bleve ved den Ret, som Huset var underlagt. Paa en Tavle, som de Kvæstede havde med sig til Børnehuset, findes tegnet, at H. M. til Nyaarsgave 1658 skal have foræret til Kvæsthuset 2000 Rdl. Det var og i Folkemunde, at velb. Kristen Skeel skulde givet dertil 1000 Rdl. Hvad ydermere herom findes til hvert Aar i den anden Traktat, som det er forefaldet, og hvad derefter sker, observeres og med Guds Hjælp indføres i den fjerde Traktat. Udi dette 1668 Aar er en kgl. Befaling udgaaet for Børnehuset, at alle, som af Landsbyerne indsættes udi Børnehuset for Horeris Lejermaal, skal der inde absolveres publice, hvilket og er efterkommet, saasom det og altid baade i det forrige saa og i dette Børnehus har været en Regel, at alle de, som der have været indsatte, i hvor de kunne være komne fra, enten for Letfærdighed eller Tyveri eller Ulydighed, da ere de alle uden Anseelse blevne adsolverede publice, andre til Exempel og Afsky for grove syndige Forhold. Den samme Skik holdes endnu, foruden anden Straf, dem paa Kroppen overgaar for deres Forseelse og som de faa Dom ind med sig fra Stedets Øvrighed, hvorfra de indskikkes. Om de berygtede for Letfærdighed ikke have avlet Barn, saa staa de dog aabenbare Skrifte, naar de der indskikkes berygtede. XII. Kjøbenhavns Bys Herlighed. Udi dette 1668 Aar er Kjøbenhavns By kommen til den Højde og Æstime, som aldrig tilforn. Raadet er kommet i den Flor, at i den Sted nogle enfoldige, som en Part ikke havde studeret, at deres Navne ikke fandtes indskrevne i de Lærdes Tal paa Akademiet, vare blevne forfremmede til Borgmesters Bestilling, da fatte nu de Studerende, som ikke aleneste Studenter men som Licentiati, ja promoti Doctores Sind og Attraa at beklæde Præsidents og Borgmesters Sæde udi Kjøbenhavn, i den Sted at promoti Doctores holdt det deres Grad altfor nær at affektere Borgmesters Titel og Sæde. Dette 1668 Aar maa regnes, at have givet Kjøbenhavns Raadstue den Ære og Prydelse, som den tilforn aldrig har haft. Her var udi dette Aar Præsident Dr. Peter Bullich, som har været en meget fornem og forfaren promotus Dr. Medicinæ udi høj Æstime med berømmeligt Navn udi mange Aar udi Kongens Gaard. Under hannem i Sædet vare 4 Borgmestre: 1. Borgmester Peder Pedersøn, som tilforn udi mange Aar har tjent K. M. vel meriteret for Slots- og Renteskriver. 2. Borgmester Dr. Peder Hansøn Resen, som udi mange Aar har været promotus Dr. juris og Professor ordinarius udi Akademiet, saa som han endnu ogsaa beholder Professionen med dets følgende Indkomme og derhos er Borgmester udi Borgmesters Bestilling og Indkomme. 3. Borgmester Titus Bullich, en fornemme lærd Mand, der vel har studeret, at hans Navn med Berømmelse er indskrevet udi Academiæ Matricula. Han var og Kommissarius over Kirkerne. 4. Borgmester Jørgen Fog, som og vel har studeret, peregrineret og forsøgt sig udenlands, at han har naat og erlanget Licentiatum. Raadmænd udi dette 1668 Aar vare udi Orden, som følger, hvor det konsidereres, at hver i Orden agtes og regnes efter Tiden, som de blive udi Raadet indsatte, ej agtendes enten de ere gamle eller unge, lærde eller have studeret: 1. Jakob Andersen, havde meget vel meriteret af de Fattige, hvis Oldermand for Forstanderne han har været udi 3 Aar, førend han blev Raadmand og derhos Skolens Forstander. 3. Klavs Iversen Raffn, som tilforn, førend han blev Raadmand, havde været Byfoged over 20 Aar og deraf bedst véd Byens Vilkaar. 3. Hendrik Jakobsen, som tilforn havde været Overforstander for de Fattige udi mange Aar og siden Kirkeværge til Nikolaj Kirke. 4. Peter Holmer, havde vel meriteret af Herlufsholms Skole, førend han blev Raadmand. 5. Baltzer Seckmand var længe K. M.'s højbetrode Forvalter over Klædekamret, førend han blev Raadmand. 6. Jens Boyesen var mange Aar K. M.'s Forvalter paa Kjøbenhavns Toldbod, førend han blev Raadmand. 7. Hans Pedersen Klein. 8. Hans Pedersen Bladt. Disse vare Raadmænd, da Aaret begyndtes, men førend Aaret endtes vare 3 ef dem døde og andre i deres Sted indkomne. Hvilke at specificere høre til den 4. Traktat. Udi dette Aar, der ovenbemeldte fornemme Præsident, Borgmestre og Raad beklædte Raadstuen og vare Byens Magistrat, blev den røde Fane med et hvidt Kors udi paa alle Torve i Kjøbenhavn, hos alle Porte og ved Stranden, hver Torvedag, Onsdag og Løverdag, opsat; saa længe den stod opsat, maatte ikke Høkere eller Høkersker købe med Bonden, men alene Borgere og Indvaanere til deres eget Huses Fornødenhed, men naar den blev nedtagen, maatte Høkere og Høkersker købe. Denne Fane skulde staa fra Morgen indtil 10 slet, siden blev den nedtagen. Og var dertil forordnet Opvartere, som derfor af Byen skulde have Løn. Dette var vel betænkt efter den Skik, nogle Steder i Tydskland holdes, men om det kan importere den Fordel i Kjøbenhavn, som i tydske Steder disputeres, af Aarsag: Udi tydske store Stæder ere langt flere, som til hvert Maaltid maa have deres Spise af Høkere og Garkøkkener 1) end her udi Kbnh., derfor maa der være langt flere Høkere, som gaa andre Borgere i Forprang, end her udi Kbnh., saa er der og anden Handelsmaade end her, hvor vi se stor Guds Velsignelse til Overflod, ikke udi nogle faa Parter, men udi Mangfoldighed, at baade Borgere og Høkere kunne faa Fornøjelse. Her omkring Kjøbenhavn ere Bønderne saa kendte, at de straks vide deres Købmænd enten Borgere eller Høkere. Dersom Høkerne maa ikke købe, som tilforn idelig med dem have købt, saa holde Bønderne paa deres Varer des dyrere for Borgerne, indtil Tiden er omme, saa komme Høkere og fornøje dem, som de kunne forenes. Derfor disputeres, om den Maade mere gavner end skader Borgerne, idet de vide, at Bonden og Høkere, som længe med hinanden have handlet og forstaa hverandre vel, de derfor maa des dyrere fornøje Bonden, om de vil have hans Vare, naar Bonden [ved] hvor og hvad Time han hos Høkeren kan faa Fornøjelighed. Det er og ikke her udi Byen med Høkere som udi mange tydske Stæder, ti der skulle de af Fornødenhed have til deres Køkken, hvad for de købende gøres behov, men her holdes ikke saadan Stil. Kunne Høkere faa hvad de __________ 1) Stegekældre. begære, saa tage de det, kunne de ikke, saa have de ingen Trang det endelig at købe, ikke heller købe de, uden de se deres Køb og vide sig Nytte. Saa er her og mange godt Folk udi Kbnh., som heller vil unde en fattig Borger og Borgerske et Par Skilling at købe dem noget til Bedste, end de selv vil have Umage at oppasse paa Torvet eller sinke deres Folk og Tyende dermed, sønderlig at Høns, Kyllinger, Æg, Gæs, Lam etc. ere ikke saa dyre i Kbnh. som i de store tydske Steder. Men de, som dette have optænkt og angivet, have gavnet Byen saa meget, at Byen skal lønne og solde Folk, som paa samme Faner at opsætte og aftage i rette Tid skal oppasse. Intet rose Borgerne sig derved at have des bedre Handel og Køb. Udi dette 1668 Aar blev det saare vel til fælles Nytte betænkt, at [paa] Torvene og Gaderne om Torvedage skulde gaa Vagt, og Underfogden have Tilsyn, at ingen skulde røve eller stjæle nogen noget fra, at Bonden skulde holde fri paa Torve og Gade, at de skulde ikke miste Tømme eller Hestetøj eller Sække og Vare af deres Vogne, hvorover tilforn var stor Klage for Usikkerhed, idet saa tidlig Bonden vendte sig fra Vognen at købe sin Fornødenhed, da var han straks af med hvis han havde paa Vogn eller Heste, ja ofte Pung og Penge af hans Lommer. Derfor er det baade viselig og vel forordnet, at der skal holdes Vagt og Opsyn, Tyvene at hindre eller gribe og binde. Udi dette Aar er det og bragt til Veje, at her skulde holdes en særdeles Pantevogn med Heste og Kusk, som skulle udi Gade og Stræde køre og age til at tage Pant udi fra fattige Borgere og Borgersker, som ikke straks havde Middel at udgive paalagt og opkrævet Skat og Udgift. Denne Vogn er som en Rustvogn med et rødagtigt Overtække af smittet Lærred og Bur der under, og stod malet paa begge Sider og Ender med store gule Bogstaver: Pantevogn. Tilforn udi fordum Borgmesteres og Raads Tid var det saaledes: De lode dem, som Skat og Udgift manede og opkrævede, mane og kræve nogle Gange med hele Ugers Dilation og Paamindelse; dersom fattige Folk ikke havde saa lige Penge til rede, men bade om Dilation, vilde de ikke have dem overilet eller med Exekverpenge betynget, eftersom de fornam, at den tilbørlige Udgift var dem ikke saa let at bringe til Veje, men hvor de fornam Modvillighed og vidste, de havde Middel, da befalede de Underfogden og andre at udpante dem, om de ikke vilde rette for sig; dersom de da fik andet Pant, end Svendene kunde bære, da toge de en Vogn, som næst var ved Haanden og lagde Pantet paa, som med en ringe Ting kunde betales. Man lader sig ikke gærne pante, som Middel haver, de jo søge Raad, naar de faa Dilation. Men dersom de gode gamle Fædre fornam, at fattige Borgere og Borgersker vare saa udarmede, at de kunde ikke betale Skat, da føjede de det saa, at de bleve uden Besværing og søgte at fyldestgøre deres Del af anden Byens Middel. Denne Maade blev holden og dreven ved ordinære Tjenere, som af Fornødenhed aarlig skulde holdes, nemlig Underfogden og Byens Tjenere, som toge 2 Borgere af Naboerne til sig, der bedst vidste deres Naboers Vilkaar og gjorde Udlæg og Pant, men nu baade holdes samme Betjente, saa og til samme Handel holdes Vogn, Heste, Kusk, Stald og Husrum, paa Kost, Løn, Foder og anden Vognens Bekostning, stiger saa meget højere udi Kostbarhed over forrige slette Tider. Denne Vogn og dens Tilbehørige blev anrettet at være udi Kæmnerens Tilsyn og Forvaltning, og var Peder Tuesen første Kæmner for denne Vogn. XIII. Kjøbenhavns Berømmelse at holde sine Præster ved given Frihed. K. M.'s Vilje er aabenbaret af Privilegier efter Arverettens Antagelse naadigst given alle Kbnh. Indbyggere, gejstlige og verdslige, de Dato Kjøbenhavn 24 Juni 1661 Art. 12 saa lydende: Have Vi ogsaa hvis andre Privilegier, som dem af vores kære Forfædre Konger udi Danmark og os tilforn kan være givne, som ej vores Arverettighed, jura magistratus og Souverainitet er til Præjudits, hermed naadigst konfirmeret. Der har H. M. ikke forglemt sine Præster, som bevises Art. 7 udi samme Stads Privilegier 1). Derved glæde og Præsterne sig saa saare, at H. M. ikke har givet Borgerne Frihed, at Præsterne skulle græde, deres dem at skulle forringes. Udi fordum ere Borgmestre og Raad tilligemed Byens Borgerskab blevne udi berømmelig Omtale og Amindelse optegnede, at de ikke vilde have nogen Præst, som bode i Byen hos dem, enten han var Sognepræst eller Kapellan eller Prædikant til deres Hospital, Børnehus og Pesthus, eller han var Skibspræst, ja om han end for Forseelse var afsat, som havde sat sig ned hos dem, med nogen Byens Tynge eller Redsel besværede, enten paa Hus, Gods, Kvæg eller Person, men lode sig være fornøjede, at de vilde dem udi deres Kirke eller for deres Fattige med Tjenestes Fornødenhed være villige og redebonne. Præsteenker lode de ogsaa nyde Frihed og Skaansel efter Præstens Død, og end de til betænkte dem mildelig i deres Modgang med Livshjælp, saa den __________ 1) Se Kjøbenhavns Diplomatarium. I. 772. gode Magistrat lod hverken Præsterne eller deres Enker faa Aarsag at protestere paa nogen Frihed, men selv kristelig lod dem finde al tilbørlig Assistens og Skaansel. Da kunde udi Byen være og bo foruden Hofprædikant og Slotspræst Præster til de 3 Sognekirker, til den Tydske, Holmens, Kristianshavns, Hospitalets, Børnehusets og Tugthus-Kirker, at her og vare 16 Skibspræster undertiden, som og alle bode her udi Byen, foruden nogle hæderlige Emeriti og Præsteenker, tilsammen over 40, og ingen af dem blev af nogen Byens Betjente nogensinde med nogen Byens Tynge besværede, men ved Magistratens Hjælp bleve alle rolige ved deres gamle Benaadning og af Fædrene efterladte Frihed. De vilde intet høre, nogen Præst skulde have Aarsag at klage over deres Kæmner eller Byfoged eller Underfoged eller Vagtmester eller Byens Tjenere. Ingen af de salige Fædre vilde have det Ord paa sig efter deres Død, at de havde været Aarsag, at nogen Præst skulde lægges under Kontribution, anderledes end hvad K. M. selv vilde paabyrde af synderlig Fornødenhed. Da var Byen ikke nær saa stor i Begreb, som den nu er, da var og ikke Byens Middel saa gode som de nu ere, da vare ikke heller paa de Tider saa rundelige Tillæg til Byens Øvrighed, saa som nu er, og endda bleve Præsterne for Byens Tynge og Udredelse forskaanede. De, som misunde Præsterne kgl. Naade, objicere 2 Stykker, men maaske de have det tredje bag Øret, som tør være deres fornemste Scopus. 1. Der har ikke tilforn været saadan Besværing og Tids Møjsommelighed. Svar: De som dermed lade sig mærke, vide intet af Tidernes Tilstand udi Danmark. Anno 1627, 1628, 1629 var her saadan Besværlighed, som aldrig større derefter. Her laa udi Holsten og Jylland den ganske kejserlige Armé, da Fjenden [var] over 50 Tusende. Her laa i Sæland, Fyn, Skaane og Øerne ikke langt fra 40 Tusinde Danmarks Krigsfolk. Her begyndte og samme Tid de Svenske at lade sig mærke imod Danmark, at Kongen og maatte dirigere en Armé til at passe paa Svensken, hvorfor de lode sig og straks sige til Fredelighed. Borgerskabet har og tilforn været foraarsaget til større Borgervagt end nu, dog vide vi Præster ikke at være med Vagtpenge udi de Tider besværede. 2. Til at skille Præsterne ved kgl. Naade og føre dem under borgerlig Tynge, protestere Præstehadere derpaa, at Præsterne have deres Boliger hos Borgerne, som optage Byens Pladser etc. Svar: Vilde saadanne Herrens Tjeneres Misundere besinde sig, om Tynge og Udredsel proprie kan gaa af Huse eller af Handel og Næring, og de vilde saa vende Øjnene hen til de Steder, hvor der staar mange store skønne Huse og Bygninger øde, om det er for Husenes Skyld eller fordi der er ingen Handel og Næring til Husene, de vilde og betragte, hvor mangesteds udi en By staa store vide Huse og Gaarde, som blive taxerede og solgte for ringe Pris, derimod i samme By paa belejlige Handelssteder kan staa smaa liden Huse, neppe saa stor Plads og Gaardsrum, som et Menneske vel kan vende sig paa, blive dog solgte og købte for stor Pris og mange Penge, ikke af Anseelse til Hus og Bygning, men for den gode Handel og Næring, der er paa det Sted, og store Belejlighed til Handel og Haandtering derhos. Derfor æstimeres ikke de Huse, hvor herlige de ere udi Bygning, naar der er ingen Handel og Næring hos. Dette have de gamle højlovlige Konger naadigst betænkt, at Præster sade i deres Huse og brugte ingen borgerlig Handel, men skulde tage Vare paa Tjenesten at tjene dem, de ere og blive kaldede til; at en Borger véd sig fri, naar han lægger sig om Aftnen, da véd en Præst sig ikke fri, hvor han kan blive kaldet inden Dag at betjene syge Mennesker. Derfor have og de gode gamle højlovlige Konger villet, de skulle være fri for verdslig Tynge, Tjeneste og Udredsel og vare paa deres Herres Tjeneste. Dem er og givet deres Tyende og Tjenere fri for deres Herres og Embedes Skyld. Skulle Præsterne derimod i Fredstid, naar ingen høj Fornødenhed trænger mod Fjendens Overlast, forskaanes, ti udi Krigsnød bliver hver tro Undersaat redebon for sin Herre med Liv og Gods, da maa de saa være underdanige af Henseende til deres Herre, om han det vil fordre. Saadanne Præstehadere, som misunde Herrens Tjenere baade Guds og Kongens Naade og Mildheds givne Frihed, at Præsterne have en Lov og efter den Lov ville de at Præsterne skulle leve, da er den Lov for dem alle, de skulle ingen verdslig Handel eller borgerlig Næring med Køb og Salg bruge og ingen Prang, Indkøb eller Udkøb, som Handelsmænd drive, videre end for deres eget Huses Nytte. Den Lov ville de nok, at Præsterne skulle leve efter, Præsterne forholde sig og derefter som lydige Undersaatter baade mod Gud og Kongen. Maaske der skulde findes mangen Præst, maatte han brage sig som en fri Handelsmand efter sin Formue, han skulde vel overgaa mangen Borger udi Handel og gærne give Skat efter sin Handel og Brug. Men af K. M. er Præsterne en anden Lov given, som udi Landsloven alle at aabenbares er indført Lib. 3 Kap. 10: at Præsterne skulle af et Bo ingen Redsel opholde, hvad heller de bo paa Kirkens Jord eller deres eget, om de det have. Derpaa ere og mange kgl. Benaadninger, som alle holde Præsterne fri for en Bolig. Efter den Lov ville Præstehaderne, vi skulle dø og ikke nyde Lands Lov og kgl. Naade. De gøre Forskel paa Residenser, ligesom de skulle være fri, og paa Præsternes egen Bolig, som have ingen Residens, at de deraf ikke skulle være fri, og saaledes ville forvende Landsloven. Men naar man ser Enden, saa gribe slige Folk Sagen saa an, at de Præster, som have eget Bo, skulle deraf gøre Redsel og Tynge, saa gaar det samme over dem, som bo paa Kirkens Jord. 3. Gud giver endelig Udseende, om Præstehaderne faa deres Vilje, skulde ikke gaa ud paa en Konfusion, at konfundere Guds og verdslige Love under kødelige Menneskers Affekter og gøre saa Præsterne saa ufri som nogen, der Fred og Frelse har forbrudt, at hindre deres Bønner og Forbønner, at de dem ikke med Glæde, men med Suk skulle frembære. Derimod bør det ikke ties, men til højlovlig Ihukommelse tegnes, at H. kgl. M. naadigst har betænkt Præsterne, baade der H. M. antog Kronen, saa og der han antog kgl. Arveret, at H. M. har givet og konfirmeret dem fremfarne Kongers givne Privilegier, saa og har naadigst forbedret og givet ønskelige ny Friheder, ja endog udi dette 1668 Aar, der han var foraarsaget at lade ny Forordning udgaa om Husenes Taxering i Kjøbenhavn, at befindes, at K. M. expresse har befalet, at ikke Husene saa meget skulle konsideres til Taxering som deres Kommoditet af Pladsens Belejlighed for Handel og Næring. Hellers findes og i alle kgl. Forordninger, at Residenserne ere observerede. Dette er ondt mærkeligt Tegn, hvad Affekter der maa være udi underdanige Tjenere, naar de søge ikkun efter Speciem og Skin, hvor de kunne vride og vende Herrens Betaling efter eget Tykke og Vilje, ofte imod Herrens Intention og Mening, sønderlig hvor der er ingen højtrængende Fornødenhed. Men det er berømmeligt, hvor de baade kunne søge Herrens tilbørlige Respekt og indlægge sig selv et udødeligt Navn kristelig at moderere alting uden Affekter udi Lemfeldighed, at ingen skal have billig Aarsag at protestere og klage, at de forurettes imod kgl. Naades givne Friheder. XIV. Kjøbenhavns Forbedring tillige med Magistratens paa Indkomme. Saadan kgl. Naade, som højpriselig Kong Frederik den Tredie har bevist baade Kjøbenhavns By og Magistrat, bør ikke ties men priselig omtales at være saadan Naade, som Kbnhs. Øvrighed nu i dette Aar maa bekende, dens Formænd aldrig nogen saa stor at være bevist af nogen Konge i Danmark, ti baade nyde de det, som alle deres Formænd have nydt, saa ere de og med slig stor ny kgl. Naade igen forbedrede: H. M. naadigst har forundt dem al Indkommen og Herligheden af Roskilde Len, den halve Parten til Byen og den halve til Magistraten. Han har og forundt dem en Part af Konsumtions Udgift, som beløber sig til Præsident, Borgmestere og Raad udi dette Aar mange hundrede Rdl. Det fik ingen af deres Formænd før Belejringen. Herforuden jo videre Byen udvides, jo flere Huse der bygges, jo mere faar Magistraten, naar Borgerskab vindes. Derforuden have saa mange af dem, som have Handel paa Island, saadan stor Naade, at de have alt det Mel konsumtionsfri, som bruges til Islands Handelen, at de des lideligere og billigere igen kunde handle. Herforuden er ingen eller faa af dem, som jo foruden deres Magistrats Embede og Indkomme have enten et andet Embede med dets Indkomme eller anden Handel og Haandtering, en Del Købmandskab af Island eller andet, en Del som Bryggere og Vinhandlere, altsammen dette af kgl. Indulgens og Naade, som og for Amterne at være Bisiddere, hvorfor de og Taknemmelighed af Lavene aarlig fornemme. Naar de dette betænke, kunne de ikke andet end ydmyge sig, at findes saadan mild Herregiver taknemlige med Liv og Blod for slig Mildheds Gave og store Velgærninger og derimod for andre, synderlig for dem, som ere i den store Herres Tjeneste, have den kristelige Forsorg udi Eftertænkning; efterdi dem intet forringes af Frihed og Indkomme, ville de ikke heller bære Skyld for at være Tilbringere, at nogens Frihed dem skulle formindskes, eftersom det sker gemenlig efter Kristi Ord: eadem mensura 1). Hvo der stræber efter at krænke andres Frihed, uden høj Fornødenhed, bliver selv paa Frihed krænket, og hvo sig mod sin Herre for Velgerninger beviser utaknemlig, undgaar aldrig Straf. Det er og viselig betænkt som et ufejlbart Argument, at H. M. ikke vil, at nogen paa Frihed, som ikke strider imod kgl. Arverettighed, skal forklejnes af Kbnh. Indbyggere, gejstlige eller verdslige, at der skulde 32 Borgere udvælges, sorn skulle deliberere, handle og slutte om Menighedens Bedste, og er derfor af alle Emter, Lav og Haandværkere udvalgt en eller 2 efter Amternes Storlighed eller __________ 1) Matthæi Evang. 7 Kap. 2 V. Ringhed, saa at de kunde vide til Gavns at tale, hver sit Lavs og Haandsværks Fornødenhed. Disse 32 Mænd raadslaa om Byens Beskaffenhed og det lade indkomme for Præsident, Borgmestere og Raad, som derpaa give deres Betænkning og Censur og lade det saa komme for H. M. til Konfirmats, om det er vigtigt og magtpaaliggende. H. M. ved ikke Byens Beskaffenhed videre, end han har af Byens Magistrat, som for sig har de 32 Mænd, der bedst vide at ramme og søge Byens Bedste. Dersom disse 32 Mænd ville angive noget om noget Lav eller Haandværk udi Byen, saa have de straks iblandt sig en af Lavsbrødrene, som dem der udi kan underrette. Men om de ville angive noget om Præsterne, saa have de ingen iblandt dem udi deres Forsamling, som dem om Præsternes Lejlighed kan undervise, og maaske de fleste af de 32 Mænd vide aldrig nogen Præsts Vilkaar, Handel og Husholdning, men ofte, naar de se en eller nogle særdeles leve overdaadig og holde Hus til Overflødighed, straks lægge de andre fattige Mænd under ens og lige Censur med dem. Dersom nogle ere Præsterne ilde affektionerede, se de gærne, de ere under lige Kontribution mod andre Borgere fra Frihed og kgl. Naade med forbuden Handel lige med Borgeres Handel, hvoraf kgl. Tynge og Udredsel fornemlig bør at gange. Næring og Handel gør Huse og Pladser langt dyrere end Bygning og Materialia, derfor staar mangesteds Huse øde, som ingen vil leje eller købe, udi adskillige Købsteder, fordi de vide sig der ingen Handel. Saa lægger man og ikke gærne Skat paa Tjenere, som bruge ikke anden Handel end deres Tjeneste at forrette, uden Nøden trænger des haardere, eller de have Huse paa Handelspladser, hvor borgerlig Handel kunde bruges. Byens Magistrat lader det til Syne paa deres Tjenere, de give det og tilkende paa deres Rodemestere, hvilke sidde i deres gode Handel og Næring, hver for sig, og tilforn aldrig fra Skat have været forskaanede, førend dette 1668 Aar, at Kæmneren holder dem fri, da han for dem betaler paa Byens Vegne. Hvo nu giver Agt paa Præsternes Boliger og Huse, da ere de gemenlig paa de Steder, hvor ingen mærkelig borgerlig Handel kan falde, enten ved Kirkerne eller ved Udsiden under Voldene eller saa andensteds i smaa Stræder, og hvor de bo, bruge de ingen Handel, som deres Naboer kan være til Hinder. Efter slig Konsideration har ingen Borger Aarsag at støde sig paa kgl. Naade imod Præsterne for deres dem naadigst givne Frihed, uden de vilde tage det for Aarsag at fortryde, at Præsterne bo hos dem. Skulde nu ikke en kgl. Fristad holde sine Præster og deres Enker saa fri hos dem at bo som tilforn efter kgl. Benaadning, da skal de ikke aleneste efterlade fremmede Nationer Forundring men og efterlade dem Spørgsmaal at disputere om. XV. Direktorerne for Børnehuset. Eftersom H. M. havde sønderligt Velbehag til Børnehuset at fuldbringe i Værk, har han det givet under Direktorer, og vare dette Huses første Direktores: 1. Erkebispen Dr. Hans Svane, 2. Præsident Hans Nansøn, 3. Primus Theologus Dr. Johan Vandal, 4. Borgmester Kristoffer Hansøn. Hvor det er at betænke: tilforn før Belejringen, førend H. M. antog Arveretten, vare de som nu kaldes Direktores tilforn kaldede Inspektores og var deres Orden denne: 1. Bispen, 2. Primus Theologus, 3. Første Borgmester, 4. Anden Borgmester; da vidste de intet af Erkebisp eller Præsident. Af Direktorerne døde først Præsident Hans Nansøn, men Borgmester Kristoffer Hansøn frivillig resignerede emeritus, da vare dette 1668 Aar Direktores: 1. Erkebispen Dr. Hans Svane, 2. Præsident Dr. Peter Bullich, 3. Primus Theologus Dr. Johan Vandal, 4. Borgmester Peder Pedersøn. Der Erkebispen døde i dette Aar, blev Præsidenten Dr. Peter Bullich af H. M. paalagt at drage Omsorg for Børnehuset udi Erkebispens Sted, hvorfor han og straks paa Konventhuset, det første Direktorerne samledes, satte sig for Bordende, der som Erkebispen og hans Formænd som øverste Hovedmænd for de Fattige plejede at sidde udi Konventhuset. Der Præsidenten ascenderede, var ingen Biskop, men siden blev Dr. Johan Vandal Biskop, og blev ved det Sæde, som Primus Theologus af fordum beholdt udi Konventhuset, men Præsidenten blev ved det øverste Sæde, som Erkebispen og forrige Bisper plejede at besidde. Der Erkebispen bekom sin Titel og øverste Borgmester blev Præsident, blev og Titlerne forandrede, ti tilforn kaldtes de Inspektores, men siden bleve de af K. M. titulerede Direktores og tog saa Inspektores under sig, eftersom de hellers havde megen Forhindring udi særdeles kgl. og Byens Bestillinger, saa at der og fornødenlig gjordes Inspektor Behov. Præsident Hans Nansøn blev altid ved sit Sæde paa Konventhuset; det samme han havde, der han kaldtes Borgmester, det samme beholdt han Præsident indtil hans Dødsdag, og Primus Theologus beholdt altid sit Sæde som hans Formænd for ham, saa længe Præsident Hans Nansøn levede, men efter Erkebispens Død gjorde Præsident Dr. Peter Bullich Forandring derpaa. Hr. Præsident Bullich har og Ihukommelse udi dette 1668 Aar til Nyaarsdag, derfor at der blev gjort Undersked og Respekt imellem Raadstuesvende og Byens Svende, som opvarte Byfogden, saa at deres Tjenere skal kaldes Herrernes Tjenere, men Byfogdens Tjenere efter gammel Titel kaldes Bysvende. Samme Aar til underskedlig Kendelse blev givet de Svende, som Præsident og Borgmestere skulle opvarte, ny Æresklædning af rødt Klæde med Stadens Vaaben paa den ene Arm og med ny graa Hatte og Stadens Liberi. Paa Juleaften den 24. December 1668 blev paa Raadhusdøren ved Herrernes Tjenere opslagen Præsidentens, Borgmesteres og Raads Taxt paa Brød, hvorledes Bagerne skulle sælge Brød og paa hvad Kvantitet hver Sort skulde bages, nemlig et Hvedebrød skulde veje 13 Lod og 3 Hvedebrød [sælges] for 1 Sk. Et Skonroggen 1), som er Rugkavringer, 3 for 1 Sk., skulde hver veje 16 Lod. Grovbrød for en Sk. skulde veje 1 Pd. og 8 Lod, men denne Taxt sad ikke længe opslagen paa Raadhusdøren. Samme Tid blev opslaget et Forbud ved Præsident, Borgmestere og Raad, at ingen maatte gaa med Rummelpotte, ikke heller med Julebukken eller med noget usømmeligt haanligt Spil, hvilket og paa alle Hjørner i Byen blev opslaaet, og blev skikkelig holdt udi disse Juledage, at letfærdige Viser og Rummelpotte, som og det samme gamle Aberi og Spøgelse med Julebuk og letfærdigt Spil blev ikke hørt nogen Aften som i forrige Tider om Julehøjtiden. Gud give hellers Naade, at mange grove Synder saa vel med Lempe og god Føje maatte afskaffes. I dette 1668 Aar sprang 5 Kvindespersoner, som for Horeri og Letfærdighed udi Børnehuset vare inddømte, ud ad et Vindue paa det øverste Loft lige ned paa Stenene ud paa Gaden; de brugte ikke Reb eller nogen Ting at liste sig og vinde sig ned med, men sprang ret lige »budt« ned ud ad Vinduet paa Gaden, som var brolagt med Stene. De 3 Kvindfolk kom uskadte bort, men de 2 bleve liggende paa Stedet, den ene blev Laaret sønderbrudt paa, den ene blev Benet sønderslaget paa, den ene døde under Bartskærens Haand, men den anden blev lægt og kom til Pas igen. XVI. Kommercie og Byens Græsgang. Udi dette Aar blev handlet, efter Angivende, at anrette et Kommercekollegium til den Ende, at Kommerce og Handel skulde her i Byen, ligesaavel som andre Steder, komme udi Flor, eftersom Kbnh. er slig en belejlig Stad dertil, som ikke belejligere er udi Evropa. Thi her er paa alle Sider til Øster og vester aabenbar Søfart, at Kbnh. ligger som midt imellem Østersøen og Vestersøen, __________ 1) Sigtebrød. at hvo fra alle de Østerstæder, fra Sverig, fra Lifland, Danzig, Prøjsen og alle Købsteder der udi, som og Lybæk, Rostok, Wismar, Stetin, Stralsund, Gulland, Bornholm etc., som vil ud ad Vestersøen til Norge, Holland, England, Skotland, Spanien eller længer hen ad Indien og andre udenlands Steder, maa alle herom Kbnh. forbi, saa og alle, som vil fra Vestersøen, fra Jylland, Holsten, Holland, Hamborg, Norge, England, Skotland, Spanien og andre Steder herhen ud ad Østersøen til Lybæk og de pommerske Steder, til Sverig og svenske Steder, til Lifland, Kurland, Danzig, Prøjsen og de andre, maa i lige Maade alt omkring Kbnh.; saa er her og for Kbnh. saadan sikker Havn baade Vinter og Sommer, at man moxen i al Verden ikke kan vide og finde en sikrere og bedre, baade af Storlighed og Stilhed, hvorfor og hver, som agter Lejligheden og Byens belejlige Vilkaar og er forsøgt paa andre fremmede Steder, hvor Kommercen florerer, kan ikke andet end bekende, at denne Stad er af Bekvemmelighed noksom belejlig til Kommercie og Handel. Saa vide de og bedst at være Angivere og Tilbringere, som agte og forstaa Omstændigheden, som udkræves til at statuminere Kommercekollegium; kunde det komme til Effekt, var det ønskeligt. Udi dette 1668 Aar er udi Sverig til Stokholm holdt en almindelig Rigsdag af alle Stænderne. Da skal være sluttet blandt andet, at Landskrone, som er en Købsted i Skaane, skal være en fri Rigsstad udi Sverig med stor Frihed for alle, som der ville bygge og bo. I lige Maade blev det spargeret, at der skulde udi Rigsdagen til Stokholm samme 1668 Aar være sluttet, at den Insel Hven, som ligger lige ud for Landskrone, skulde være en fri Insel for alle, som der vilde bygge og have fri Religionsøvelse der sammesteds. Hvorledes det vil løbe af, vil Tiden give, der har dog længe tilforn været talet derom. Iblandt enfoldige ere adskillige Disputatser og Meninger derom. Nogle mene, det er gjort Kbnh. til Æmulation, nogle tør tænke, at de ville se det, førend de ville tro det, at om saa sker, der kommer til Landskrone en stor Konflux, og om end Hven blev al fuld besat, at det da skulde være Kbnh. til Hinder eller Skade, men Kbnh. ved god Medfart, næst Guds Hjælp, at betage baade Landskrone og Hven Herligheds Fuldkommenhed, omendskønt meget paa Landskrone og Hven bliver anvendt. Ration lægge de dertil: 1) Hvor Kongen residerer, kan altid være større Fart og Handel, end hvor en stor Stapel skal først begynde udi et Kongerige langt fra kgl. Residens og af en fremmed Herres Strømme paa alle Sider indelukket, hvorfor de før maa bukke end 1) de til deres Hjem kan indkomme. 2. Uden Tilførsel fra fremmede Steder kunne de to Steder intet holdes, om de bleve folkerige, fordi Skaane, Halland, Bleking, Sverig har ikke mere Sæd aarlig til Indkomme end de kunne holde nødtørftig Krigsfolk og Landfolk, foruden Landgilde og Kroneskat. Saa kan da ikke Tilførsel komme, uden det skal igennem danske Strømme. Men Kbnhs. Kommoditeter ere saa gode, naar Gud giver Velsignelse og Landene fri, at Kongens egne Lande kunne forsyne Kbnh. med Proviant og Fetallie til Nødtørftighed fra Sæland, Fyn, Laaland, Øerne, Jylland og Holsten, og ikke engang komme nær fremmede Grænser, som det nogenlunde skulle vide, langt mindre det forhindre, at ingen kan komme til at sætte Accise og Told paa de Vare, som af Landene Kron Danmark tilhørende fornødenlig skal til Kbnh., uden alene Kongen af Danmark. Saa kan den Stad og Sted aldrig komme til Friheds Fuldkommenhed, som for en anden maa stryge, førend den sine Vare kan indbringe uden Ank og Fortrydelse, derimod har Kbnh. den Frihed: Naar noget Skib løber ud fra nogen Sted som vil til Kbnh., da har det ikke fornødent, naar Gud giver god Vind, Lykke og holden Rejse, at komme under noget Toldsted uden Danmark tilhørende, førend de komme ind for Kbnh., og kan ikke heller hindres, saa længe Gud giver Kron Danmark Velstand og dersom det behager Gud at give Danmark Magt og Middel, da kan Danmark ved Guds Bistand hindre Farten til Landskrone og Hven, at ikke et Skib kan komme dertil, førend det faar fornøjet Kron Danmark. Havnen maa være for Landskrone som den er, men aldrig bliver den som Kbnhs. Havn, i hvormeget derpaa hellers kan anvendes. Saa er og en fri Stad intet at æstimeres af Indførsel, om mange Folk der kunde bo og meget dertil føres, med mindre der kan være Aftog og Udførsel, at Købmanden kan bringe sine Vare om og faa Kontentement, enten bar eller vis Kredit. Den Udførsel og Aftog, som en fri Rigsstad behøver, erstatter og supplerer intet Skaane eller Sverig, her vil og ikke Kabspenge stoppe Handelen, synderlig efterdi der bliver ingen Hofholdning og Hofstat, som en stor Del afnemmer og fordrer til Fornødenhed. Derimod tager Kbnh. et præ og Formon 2), som har ikke aleneste Sæland men alle Kronens Provinser og Lande, som hente deres fornødne Varer fra Kbnh. og have deres bedste Handel paa Kbnh., den med os have andre tydske Stæder, som korrespondere, at hjælpes af Kbnh.s __________ 1) i.e.: maa bukke førend. 2) Fortrin. Fart paa Island. Derfor gaar de enfoldiges Spaadom ud derpaa, at Kbnh. bliver ved Guds Bistand Kbnh. og ved kgl. Assistens at fremmes og forbedres udi Frihed. Men dersom Landskrone gøres fri af Æmulation til at svække Kbnh. og ikke af Fornødenhed, er Gud retfærdig, der véd bedst at vende Bladet, men Kbnh. er gjort til fri Rigsstad til Stapel og Handel af Fornødenhed, at den skal være det hele Lands og den ganske Krones Styrke, hvorfra andre Landsens Steder skulle have at søge Fornødenhed. Saa haver ogsaa Gud udi Naturen saa funderet og plantet den, at den kan være en herlig Rigs- og Stapelstad med alle Handel og Vandel til Lands og Vands, som til en Stapelstad udkræves. Her er og herlig Lejlighed til Kbnh. med Græsgang for Byens Kvæg, hvilket er en stor Fordel for en Købsted. Af Begyndelsen havde Khnh. ingen fri Græsgang, men maatte leje til dens Kvæg af Naboer, Bønderne som næst laa Byen. Da var Kbnh. ingen Købsted, men nogle Fiskerlejer med smaa Huse og Hytter for Fiskere under de papistiske Bisper, som begyndte først at bygge paa et Slot der ved Fiskerlejen, som siden der efter blev forbedret af Kongerne. Omsider gjorde Kongen Handel og Mageskifte med Erkebispen, at Kongen fik Kbnh. og gjorde en Købsted deraf og gav den Købstedsfrihed. Og i de Tider holdt Kongen Hus og Hof paa Kalundborg Slot. Der Kbnh. kom under Kongerne, tiltog den meget lykkelig og blev en stor Stad, saa at Kongerne fik Lyst der paa Slottet at residere. Da gav Kongen Kbnhs. Indbyggere en skøn Landsby, som laa næst Kbnh., med al tilhørende Mark, Ager og Eng rundt om Byen til Græsgang for deres Kvæg, Borgmestre og Raad for Øvrigheds Bestilling fik en Part til at indhegne for dem selv til Sæd og Hø at høste deraf, Bryggerne og Vognmændene fik og en særdeles Plads, at de til Kongens og Byens Nytte skulde være rede med deres Heste og Vogne. Det øvrige af Marken skulde være for Byens Kvæg til Græsgang, undtagen nok en særdeles Plads, som Byens Kæmner bekom for sig og Efterkommerne for deres Umage med Kæmners Bestilling. Af den Rod og Grund finde vi ingen anden Forordning om Græsgang for Kbnhs. Indbyggere, end for andre Købsteder og Landsaatter om deres Græsgang til deres Byer. Det befindes en algemen Vedtægt som en bestandig Lov, at hver, som har selv Eje eller fæster sin Livstid paa Ejendom i en By, da have de fri Græsgang for deres Kvæg, saa vidt deres By tilhører, men de som ere Husmænd og Indsiddere og sidde for aarlig Leje at flytte, naar dem lyster eller naar de udsiges, de skal betale Græsgangspenge for saa meget Kvæg, som de have. Uden Tvivl skal den samme Lov være for Kbnh., indtil den Korrupt er kommen i Vane, at Kæmneren ikke aleneste har fordret Græspenge af Husfolk og Hyrlinge, men omsider fordristet sig at begære af Indbyggerne, som selv havde deres Eje- og Købejord baade inden og uden Byen, men hvo som vidste deres Ret, har rettet sig derefter. Og i alle Byer ere altid Præsterne friholdne for deres Kvæg, sønderlig naar de enten havde Residens eller deres egen Eje- og Købejord. Og ikke troligt, at nogen Præst i Kbnh. af nogen Kæmner skal udi Regnskab være indført at have givet Græsgangspenge, som dog kunde have en Ko eller to og et Par Heste paa Marken. Udi dette 1668 Aar har Byens Kæmner paafundet saadan en listig Invention at konfundere original fundamental Lov og Skik og lægge dem, som over 30 Aar have haft deres Kvæg paa Marken, der selv have ejet Hus og Jord uden og inden Byen, under Tynge lige ved dem, som havde ingen Eje der inde. Han lod alle Stadsportene lukke, at intet Kvæg maatte komme ud, førend de fik hans Seddel, og paa det ingen skulde vide, hvor højt det kunde opløbe, uden saa vidt han selv vilde, lod han tage Sedlerne til sig igien, strax de bleve fremviste i Porten af dem, som skulde have deres Kvæg ud ad Marken paa Græs. Alle hans Formænd have den Ære og Berømmelse, at de ikke vilde have den Eftertale, at de vilde betage nogen Præst den Frihed, som ham tilforn har været indulgeret, men denne har tænkt at indlægge sig det Navn, at han har trængt andre fra deres fundamentale Frihed, under Prætext til Byens Nytte, men maaske mere til hans egen Fordel. Han tog 3 Mk. af hver Ko, førend den maatte komme ud ad Porten, maaske de 2 Mk. kom til hans egen Brug. Det sker ofte, at naar nogen faar ringe Befaling, bringe de den for vidt ad andre til Besværing, som de véd ikke burde besværes, og ofte under et Skin gør det, som aldrig er Magistratens Vilje, at de skulle saaledes gøre og foraarsage Eftertale. XVII. Fortifikations Fortsættelse. Til Fortifikationen i dette 1668 Aar behøvedes store Middel; da bleve alle Huse i Kbnh. paa ny taxerede, og var kgl. Befaling, at Husene skulde taxeres efter Belejlighed for Handel og Næring, efter Kældre og Skur, Udbygning og Boder under Vinduerne, som bleve lejede bort, og andre slige Kommoditeter, og da af hver 100 Rdl. skulde gives 5 Rdl. udi dette Aar til 5 Terminer at udgive, nemlig i Maj, Juni, Juli, August, September. Disse komme til Fortifikationsværk, og blev sagt, at denne Taxt paa Kbnhs. Huse skulde oplobe dette Aar 25000 Rdl. Og blev i dette Aar saadant et Stykke Arbejde og Værk gjort paa Fortifikationen, som fast alle sig over maa forundre, dog det voldte al den gode Direktion og Tilsyn, at det gik saa fort. Der blev begyndt straks in Aprili at arbejde fra Kammen ved Vesterport indtil Nørreport, dog ikke fuldfærdiget, af Aarsag de hastede med det Arbejde udenfor Kristianshavn paa Amager, og blev i dette Aar forarbejdet fra Amagerport hen langt udi Stranden mod det Værk, som svarer derimod fra Vesterport udenfor Kbnh. Og blev dette Værk paa Amager ført saa langt ud i Stranden mod Kongens Bryggers, at Soldaterne fra det første de toge Jorden, de førte paa Hjulbaaren, indtil de lagde den af, havde med den at løbe over 500 Skridt, og førend de kunde faa Jorden i Stranden stille liggende, at den ikke af Vand og Strøm skulde bortdrives, maatte der lægges Fasciner og Knipper af Risfold uden for hverandre mod Vandet og Jord og Sten der imellem, førend de fik det stadigt. Direktørernes og Inspektørernes Forsynlighed var her meget at berømme, hellers havde Arbejdet ikke gaaet saa fort. Direktorerne for dette Værk vare Feltherren ædle velbaarne Herre Hr. Hans Schack, dernæst Stadskommendant ædle velbaarne Hr. Frederik von Ahlefeld, saa og Generalmajor Henrik Rüse, som og Vicekommendant ædle velbaarne Oberst Niels Rosenkrands, som og mest opvartede Direktionen, fordi de andre gode Herrer fik kgl. Kommission til Norge og til Jylland, Fæstningerne der udi at bese og Fortifikationen derudi at dirigere. Inspektores og Tilsynsmænd over dem som arbejdede vare Oberstløjtnanter, Majorer, Kaptejner, Løjtnanter og Fændrikker, hver efter sin Kondition over sit Regiment og Kompagni. Exekverere, som skulde holde Soldaterne udi Arbejde og Skikkelighed, vare Sergenter, Korporaler, Gefrejdere, hver for sit Korporalskab. Herforuden vare forordnede Rodemestre for hver Rode, og vare de 6 Soldater til hver Rode, som var i Breden 8 Alen, i Længden ogsaa 8 Alen og en Alen dyb. Rodemestrene skulde hakke løs og læsse paa Børen med en af Soldaterne, de andre skulde føre fra og trille bort. Vel havde hver sit Instrument at passe paa, en Hakke, en anden Spade og Skuffe, den anden Bør, den fjerde Brædde og Planke, saa havde dog Rodemesteren dertil at svare og gøre Regnskab og derfor af de andre at tage Rigtighed. Rodemestrene skulde tage og give fra sig hver Aften Maal paa Roden, som endelig hver Dag skulde opgraves og bortføres; kunde de ikke gøre det om Dagen, saa maatte de tage Aftnen til. Derfor, efterdi de fornam ingen Licens og Efterladenhed, vare de des flittigere ved Arbejde og fik deres Dagværk færdigt i rette Tid ved lys Dag. Og vare end mange af Soldaterne, sønderlig de, som havde deres Gang hos godt Folk i Byen, som behøvede deres Arbejde og fandt Troskab hos dem, saa ivrige og flittige, at de fik ofte deres Dagværk færdigt om Dagen Klokken kunde være et eller to, men da toge de Morgenstunden des tidligere til Arbejde. Rodemesteren for hver Rode dispenserede med hans Soldater, som han selv var flittig til; hvor de havde let og stakket Løb at løbe med Hjulbøren fra den Sted, de toge Jorden, til den Sted, som de den skulde lægge, undertiden satte han en paa Vejen at tage mod den første, som trillede, undertiden satte han 2 ud, ligesom Løb og Gang var lang og stakket til, men paa Amager for Kristianshavn, hvor de havde disse lange Gange, vare de 12 om en Rode og da stod ikkun en i Graven at hakke løs og læsse paa og føre Hjulbøren op af Graven paa Vejen til den, som den der at tage var forordnet, og da vare de 11 efter hverandre, som den ene efter den anden borttog og videre bortførte, og var alting saa vel ordineret, at de skulde ikke være Aarsag til Hinder eller Ophold, saa længe Gud gav Middel. Efter Lejligheden gav Gud timeligt Vejrlig ikke med for megen synderlig Regn; dog det regnede meget, saa faldt alligevel mest Regn om Natten og om Dagen var det Tørre, saa at Regnen var tjenlig for den haarde Ler og Bund at hakke udi, at den ikke af Vind og Tørre blev bunden, at der var ganske faa Dage, saa der ikke blev arbejdet til Ende Dagen ud. Paa det Fasciner og Risknipler skulde være til rede, holdt de Soldater udi tilforordnede Skove, den hele Sommer ud, saa skar Ris og Stængler dertil af El og Hassel og bandt dem i Knipper, saa var forordnet store Pramme med Skibsfolk, som toge disse Fasciner og Knipper ind og førte dem til Værket, at de altid havde gemenlig 2 store pramfulde Risknipper i Behold, naar de brugte de andre, som før vare indbragte. Eftersom Steden var dyb og sid, hvor de skulde grave, at Vand havde Tilløb, maatte de have Middel til at bringe Vandet bort, at det ikke skulde hindre Værket, og ved Grøfter udi Graven, hvor de skulde arbejde, kunde de ikke faa Udløb for Vandet, fordi Stranden paa begge Sider og Ender var langt højere oven til med Vand end som Graven og Værket var indentil. Derfor blev forordnet konstige Vandmøller, som udmalte Vandet fra dem, som arbejdede og grove. Der var 7 Vandmøller gjorte at drives om med Heste; til hver Mølle var forordnet 6 Heste, et Par paa engang gik 2 Timer tillige, og var saa 3 Skifter til hver Mølle, og gik de Nat og Dag og ikke en Time stod stille. Var saa Heste til de 7 Møller Nat og Dag at omdreje 48 Heste, som vare baade føre, stærke og store, og til hver Mølle vare baade Kuske og Svende, som Møllen skulde regere og holde ved lige. De 3 Møller stode foran, som der var gravet dybest, og var en dyb Grøft for Tilløb til hver Mølle, siden oven for var højere, eftersom Udløb kunde stilles til Stranden ud med Siden af Graven, der stod 4 Vandmøller og kastede Vandet ud ad Stranden, de 3 første Møller kastede op til de 4 og det de fire kastede op gik ad Stranden. Derforuden vare 2 Haandmøller, som Soldaterne dreve omkring Nat og Dag, disse vare satte udi Grøfterne og Sigene udi Graven, som de arbejdede, hvor de ikke kunde bruge de store Heste-Vandmøller. Til disse to Haandmøller, som kaldtes Snedkere, vare 12 Mænd forordnede, som skiftedes til Arbejde uden Ophold Dag og Nat, over dem for Tilsyn var en Underofficer. Alle Møllerne maatte altid gaa, end naar Soldaterne kunde ikke arbejde, saa maatte dog Møllerne gaa og holde Vandet ude, hellers havde de ikke kommet til rette dermed, om de med Møllerne havde hvilet, hvoraf det er at slutte, hvilken en Dyb, Gravene maa have, naar de blive færdige. Og paa det alting baade skulde være rede, saa og udi god Behold og Forraad til at tage nyt Værktøj og Materiel, saasnart et andet gik sønder eller var kommet til Skade, var forordnet Smede og Smedier med 12 Svende daglig, som idelig arbejdede, baade at færdige det gamle og gøre ny Materialier af Hakker, Spader, Skuffer, Stænger, Bolte, Vegre 1), Hamre til at flække de store Stene, som i Graven vare, og Redskab af Jærn til Vandmøllen og anden Fornødenhed. Over alt var en Materialmester, som alle Materialier skulde have i Opvartning, forvare og gæmme, at antvorde dem som vare fordærvede og sønder til Mestrene dem at fly til rette og forvare de ny gjorte, indtil de behøvedes, som og Stene, Bræder og Pæle, Tømmer, Træ, Skafter og andet, hvad fornøden gjordes. __________ 1) Kiler. Her var og Tømmermænd idelig i Arbejde, som passede paa Stillinger og Værk at gøre og holde ved lige, som og Huggere og Hjulmænd, saa at her intet skulde mangle, Herforuden vare Byens Hjulmænd og Smede anbefalede for Betaling at gøre først Udredning med Hjulbøre og andet tilhørende, hellers kunde de, som arbejdede paa Værket, ikke baade skaffe alle Materialier af ny og holde dem ved lige, og vare de, som Værket dirigerede, dermed saa forsynlige, at de om Vintren lode arbejde, hvad til Foraaret og Sommeren gjordes fornøden. Soldaterne, som arbejdede, vare baade af de gevorbne Garnisonssoldater af Kbnh., fra Kronborg, Laaland og Fyn, som og Bøndersoldater af Sæland, hvilke Bønderne havde udgjort og udmonteret baade med Klæder, Gevær og Penge, indtil de kom i Arbejde, siden fik de Kommisbrød daglig og Penge derforuden, hvilke Købstederne maatte kontribuere af deres Huse til Grundskat. Her var det og klogelig betænkt, at hver fem Bønder, som havde hele Gaarde, skaffede en Soldat, hvilken de lejede for Penge, og dermed gik ingen Udskrivning paa Bøndernes Sønner og Tjenestekarle som tilforn; da skulde Kaptejnen og Ridefogden moxen en hel Vinter være om at udskrive og udtage fra Bønderne hvilke de vilde, maaske det gavnede hver af dem en fed Steg i deres Køkken, hvilken de nu miste. Og holdes den Skik: naar nogen af disse Bøndersoldater dør eller bortløber, saa skaffe Bønderne en anden igen, men hvilke Bønder, som ikke ville leje, der udskrives, som de dog skulle udrede, lige saa fuldt som de lejede fremmede. De, som varede paa Arbejdet her paa Fortifikationen af Kbnh., Sæland, Laaland, Fyn, vare beregnede tilsammen henved 3500, og kunde de arbejde i dette 1668 Aar til hen langt efter Martini, fordi der var ingen Frost førend 8 Dage for Jul, da var ikkun 2 Nætter Frost, som dog straks tøde op, at her var ikke Frost at regne førend lige Nyaarsaften, da lagde Frosten til, som kontinuerede ganske Januarii Maaned ud med idelig Frost og lidt Sne. Efter slig Lejlighed er saadan et Værk forarbejdet, som alle, det ser og eftertænke, maa sig over forundre. Den barmhjertige Gud var og dette Værk saa beforderlig, at han baade gav Vejrlig dertil saa og gav sund Luft og Helbred, at iblandt dette mangfoldige Folk, som vare forsamlede, blev ingen smitsom Syge eller Usundhed, hvilket var Værket mest forsætteligt af Guds milde Forsyn. XVIII. Vesterport, den gamle og den ny. Udi dette 1668 Aar er nedbrudt alle de Stene og Mur, som var over gamle Vesterport udi Rundelen lige for den gamle Kam. Hvor det var betænkeligt at se paa Muren, som Soldaterne hugge ned med Hakker udi den Lemfældighed, at de skulde sparet Stenene, at de ikke skulde brække dem, da kunde de ikke med stor Møje slide Stenene fra Kalken og snarere maatte hugge Stenene sønder end de kunde brække Kalken, som de vare murede med, hvorfor de, som denne Port havde muret og Kalken ladet forarbejde, bekom en tilbørlig Ihukommelse, der deres Ben hvile udi Graven. Og hvo dette observerede, ønsker at alt det, som blev i disse Tider muret, blev med slig lige Flid og Arbejde fuldfærdiget. Et Stykke er her foruden det, som tilforn udi den Bog, som kaldes Lejers Dagværk, er antegnet, at observere: Denne gamle Vesterport, saa vidt de hugne Stene med al Krigsmunitions Udhugning, som og højlovlig Kong Kristian 4ti Effigies der iblandt lige over Porten stod udhuggen med det skønne Spir ovenover, vare berøgtede, at disse skønne store Stene, hvorudi den anselige Udhugning blev siden udhuggen, skulle været komne fra Kalmar udi Sverig straks etter den svenske Kalmarkrig anno 1613 og til Triumf opsatte og udhugne for Vesterport med Kongens Effigie straks oven over Porten, hvorfor baade danske og svenske Folk, som dette havde hørt og spurgt, vare udi Meningen, at de svenske Herrer, som dirigerede Belejringen uden Vesterport 1658, af samme Aarsag vare saa alvorlige at beskyde Vesterport, hvorpaa de og med deres Kanonskud gjorde stor Skade, at vi belejrede om Nattetide maatte selv tage Spiret ned og svale Fjendens Harm, paa det Stene og Splinter af Spiret, som bleve afskudte, skulde ikke skade og skænde vore egne Folk, som paa denne Post oppassede. Hvorom det styrkede vor Tro, at Kongen af Sverig var saa ivrig at sprenge de to herlige gamle kgl. Slotte Kalundborg og Dragsholm, hvor Kongen af Sverig og siden den svenske Feltherre sade fangne udi fordum. Men Kongens Effigies blev siddende ret lige midt over Porten, dog (det vi forundre os over, som det saa og observerede), at hvor nær og vidt omkring de paa Porten skøde og gjorde Skade, saa havde de dog ikke ramt Kongens Effigies, men det blev lige saa helt og fuldkomment, som det først blev opsat, nu i dette 1668 Aar nedtaget og igen over den ny Port opsat, som det endnu kendes og staar til berømmelig Amindelse. Der omkring paa samme ny Port staa de samme Stene med Munitionens Udhugning, som højlovlig Kong Kristian 4tus brugte udi Kalmars Krig 1611, 1612, endnu til Syne, dog nogle udi Kjøbenhavns Belejring 1658 forskudt og igen ved Stenhuggerens Flid flikkede og fornyede og mangesteds forbedrede. Denne Kbnhs. grundmurede ny Vesterport er udi dette 1668 Aar baade begyndt og fuldendt med Mur og Hvælving over og noget videre op i Vejret med de hugne Stene ud til Marken, som og den Vandhvælving her indenfor Porten tilligemed den ny Qvartegal 1) strax inden Porten, som og den lange Vandhvælving, der er ganske igennem Volden lige ud for Studiestræde, som var et meget kostbart Arbejde. Først havde de udi forgangen Aar opkastet Volden udi fuld Højde lige med begge Sider mod Studiestræde, siden udi dette Foraar have Soldaterne opkastet den ganske Part af Volden og ført det bort indtil den faste Grund, som kunde agtes tryg at bygge paa, saa have de lagt saadan en Grund med Kampesten, at den ikke haabes at kan gaa Fejl paa, og siden paa den store Kampe-Grund opmuret Hvælvingen med gamle haarde Mursten, Kalk og Cement, som den nu staar tilsyne. Hvorledes videre dermed handles, opskrives udi efterfølgende Traktat, om Gud sparer Livet. Denne Bygning, nemlig Porten, Hvælvingen og Qvartegalen havde 4 af Byens Murmestere fortinget at gøre færdige, deres Navne til Erindring ere disse: Jens Madsen, som bærer Navn for at være Kongens Murmester, Peder Rasmussen, Klavs Hess 2). De vare saa forenede ved skriftlig Kontrakt, at de skulde have den gamle Lønport, som var grundmuret fra Kongens Stald lige ved Slottet hen ud over Stranden og paa Volden ved Vandkonsten og var takt med Tagsten, og havde den saadan Grund af store Kampesten, at det var at undre. Til Gulv over løs Fylding inden udi var et ganske Cementgulv, saa langt som Løngangen var, og laa dette Gulv saa fast, at mangesteds under Gulvet var Fyldingen ganske sunken fra, dog var dette Cementgulv ikke sunket paa en Sten, i hvor ofte K. M. derover med store Vogne og Heste havde faret og hvor hardt der over kunde været rumlet, sønderlig af de store Stykker, som der inde laa paa Gulvet i Løngangen og saa idelig fyrede udi Stormens Tid, at endog, der de nedbrød Løngangen og optoge Grunden, da kunde de næppe hugge en Sten hel fra Kalken og fra andre Sten, hvilket vi saa for vore Øjne med stor Forundring. Denne Løngangs Mur og Stene skulde Murmestrene tage udi Betaling og igen selv skaffe al Fornødenhed til Porten paa en forsagt Summa Penge, og blev denne herlige Løngang nedbrudt udi dette 1668 Aar, undtagen for deres Boliger, som derved bode, som vare 5 Mænd; de handlede med Murmestrene om Sten og Mur, saa vidt __________ 1) Corps de guarde, Vagthus. 2) Den fjerdes Navn staar blank. hver deres Plads, for Betaling, eftersom de bedst kunde forenes om visse Penge. De beholdt saa vidt for deres Huse og gjorde sig det saa nyttigt, som de bedst kunde og vilde. Men alt andet af Løngangen lod Murmestrene selv nedbryde og henføre til Hjælp til Vesterport og Vandhvælvingerne. Udi April 1668 begyndte de at grave Volden op til Vandhvælvingen mod Studiestræde og den 1. Maj kom de til at lægge Grunden og Muren paa Hvælvingen og inden Mikaelis fik de den færdig. Den 1. Junii lagde de først Grunden til den ny Vesterport, 4 sælandske Alen tyk, og kontinuerede saa, at de fik den færdig saa vidt tillige med Hvælvingen og Qvartegalen inden Porten, og saa blev den gamle Vesterport samme Aar baade nedbrudt og igen med Jord og Volde opfyldt. XIX. Rettersted flyttet. Kammen uden Vesterport. I dette 1668 Aar den 14. April blev det Rettersted, som stod paa Hallandsaas, og det Rettersted, som stod paa Nytorv, flyttede solenniter. Det ene blev sat udenfor Kastellet mod Østerport, det andet blev sat ude paa Amager, derpaa udgik kgl. Befaling og Ordre. Dermed havde det sig saaledes: Generalmajor Henrik Rüse, som var Oberst over Ingeniørværk og Fortifikation, havde ladet opsætte (troligt efter kgl. Vilje) paa den Sted, som gamle Østerport og Vold vare tilforn udi fordum Tid, udenfor de Huse og Gaarde, som fornemme Adelsmænd fordum have tilhørt, og kaldes nu Stedet Hallandsaas, et stort Rettersted gjort efter hollandsk Manér; det var en Gren og Galge til Tyve og Misdædere at ophænge udi, og paa samme Galge var en Vippe til at ophæve dem, som sig havde forsét, og naar de vare højest oppe, da lode de dem i en Hast falde ned igen, og var derhos en Hidse og Vinde, hvormed de hidsede og vandt dem op, som skulde staa deres Ret. Dette Rettersted var anselig med rød Farve anstrøget og farvet fra øverst til nederst, baade Stige og Trappe og Vinde, som derhos vare. Der det ikke behagede H. M., at det skulde paa den Sted staa, gav han Befaling til Byfogden, at det skulde flyttes. Byfogden underdanigst parerer og gør sit Embede paa den samme Maade og Manér som hans Formænd før ham, naar Retterstedet enten skulde flyttes eller bygges. Paa Rettens Vegne tilholder han Tømmermænds Lavet paa den 14. Dag Aprilis 1668 at samles, og som det af Arilds Tid altid har været Skik i Danmark, det ganske Lav med Mestre og Svende at flytte Retterstedet. Da komme de alle tilsammen med Pibe og Tromme, som i Proces, hver med sin Økse, Sav, Navr og hvad dertil fornøden blev eragtet. Byfogden kommer for dem som en Oberst. Byens Kæmner og Underfogden gaa med i Troppen som deres Løjtnanter og Anførere, saa kommer Oldermand og Bisiddere for Lavet, siden Mestre, og Svende gribe saa til og tage fat paa Retterstedet, i en Hast og meget gesvindt faa det ned og lægge det paa Vogne, af Byen dertil forordnede, og føre det did, hvor de igen i en Hast oprejste det, som var udenfor Kastellet mod Østerport, som det endnu staar tilsyne. Der dette var forrettet, blev Lavet af Byen tilskikket 1/2 Læst Rostokker Øl, hvormed de siden holdt sig lystige. Anden Juledag ad Aften udi dette 1668 Aar imellem 6 og 7 brast den store Kam ud, som var gjort uden Vesterport i Graven til at holde det ferske Vand, og var samme Dag og Aften et meget stille Vejr og tynd Is paa Vandet, saa at der var ingen Skyl eller Slag af Vandet paa Kammen, hvorfor og alle forundrede sig des mere. Alle, som saa og agtede denne Kams Beskaffenhed, kunde ikke andet end disputere dette Værk. Her var de, som baade mente og sagde, at det var Guds synderlige Forsyn for kgl. Hus og Residensstad, at denne Kam, efterdi den var brøstfældig, da paa denne Tid skulde briste og falde ud. Deres Rationer tage de af Tiderne. 1. Dersom det havde været frosset med tyk Is og Vandet havde da faaet sligt et hastigt Udbrud og Flod, eftersom der var Ved (Væld?) i alle Vande ovenfor Kammen, da havde det været umuligt andet, end at Broen maatte gaa bort med. Thi dersom der havde været tyk Is, som havde trængt og Vandet havde stødt paa Isen og paa Pillerne tillige under Broen, maatte Pillerne gaaet under og Broen nedfalden og bortflydt. 2. Om Kammen havde bleven staaende ved Magt og bleven fast udi den Form og Bygning, som der var bygget og sat, og her havde for Byen kommet en Belejring som den sidste var eller større og Fjenden havde gaaet sin Gang med sine Løbegrave hen ind under Byens Stykker og vilde og havde minet sig ind til Kammen, dersom de da havde fornummet, at Kammen var ikkun fyldt med Jord, da havde det aldrig slaget fejl, at de jo havde brugt Lejligheden og anvendt al deres Flid at udbringe den Jord, som Kammen var fyldt med, og der i Steden for Jorden sætte deres Mine af Træværk op mod Muren, at de saa uformærkt kunde kommet igennem Kammen hen ind under Rundelen, hvor fornemste Magt laa paa for den hele By, og der under gjort Miner at sprænge den med Krudt, saa at de paa en Tid kunde sprængt baade Rundelen og Kammen, at Vandet i en Hast kunde af Graven udløbet, at de strax til Storm overfaret, den Stund de Belejrede kunde været i Konfus over sligt hastigt Overfald. Derom maatte være hvad der kunde, men dette er ikkun Relation paa de enfoldiges Tanker og Domme, som dømte, at denne Kam efter slig første Bygning kunde været skadelig i Nødstid, og derfor lægge det til Guds Forsyn at været kgl. Hus og Residens forsynlig, at denne Kam i Tide kunde undergaa, førend den skulde befindes Byen skadelig. De som ere i den Mening, dømme det ikke være raadeligt, at slig en Kam var løs inden udi, men burde den til midt udi være tæt og digt med sammenmurede store Kampesten, de største man kunde dertil afsted bringe, som hverken af Fjenden eller ved Krudt og Vand kunde være lette at rokke; omendskønt noget Vand ved Siden af dem kunde udsiges, da vare de dog bedre og fastere end hine lette Murstene, hvilke dog behøvedes til at stoppe og digte Muren, ikke aleneste udentil, men end ogsaa inden til, lige saa vel at tænke paa det Fjenden kunde gøre, som paa det Vandet kunde udrette, ligesaa vel at gøre Kammen fast for Fjenden som for Vandet. I dette 1668 Aar skulde være de, som af Kuriositet skulle have overregnet, at her af Kbnh. til Soldater og Ryttere med deres Officerer (som dog ringe eller intet for Udgift agtes) skal være udgiven 11000 Rdl. Om det er saa eller ikke, finder de som sidde for Udgiften. Dette skrives som en Relation at udvise, med hvad stor Underdanighed Kbnhs. Borgere ere tilbevaagne at udstaa alt det, som baade kgl. Hus og Kronen kan være til Nytte og Ære. XX. Guds Forsyn i dette 1668 Aar for det kgl. Hus. Dette 1668 Aar maa vel ihukommes af kgl. Hus for Guds naadelige Forsyn. Naar Gud forsyner nogen efter ønskeligt Behag, er at kende og bekende for stor Glæde, men naar Gud lægger Glæde til Glæde og Velsignelse til Velsignelse, da er saa meget des mere den barmhjertigste Guds Forsyn at tilbede. Det var vist at tilskrive Guds Forsyn, at Gud saa naadelig har velsignet kgl. Hus med saadan ønskelig Glæde at se kgl. Børn udi hellige Ægtestand fremvoksne og nyde glædeligste Kundskab om Børnebørn og stadig Forhaabning om Sæd til kgl. Arv. Herved glæder og fryder sig allerhjerteligst alle tro oprigtige Arveundersaatter og baade daglig og idelig sukke til Gud og gøre inderlige Bønner og Forbønner, at Gud, som har saa naadeligst glædet kgl. Hus, vilde for Kristi Skyld afværge, hindre og afvende al forrædersk Misundelse, som forrædelig misunde kgl. Hus den Glæde og Velstand, som Gud forunder og giver. Saasom al Naades og Barmhjertigheds Fader derimod har saa ofte og idelig ladet tilsyne, at han, som tilforn saa og nu bærer Omsorg og Forsyn for kgl. Hus, at om det ikke har kunnet være fri for Forræderi og for forræderske Anslag og Praktikker, saa har dog Gud naadelig baade aabenbaret Forrædere og deres Forræderi, saa og trolig forsynet og bevaret kgl. Hus, at Forrædere skulde ikke faa deres Vilje og glæde sig ved deres Forræderis Fremgang, og kgl. Huses Misundere ikke skulde høre eller se deres Lyst at vederfares kgl. Hus, som de vilde. Vi fattige Undersaatter, som intet høre heller og ønske mere end kgl. Huses Velstand, havde længe siden tænkt, at alle kgl. Huses Misundere og Forrædere vare for lang Tid udryddede og ødelagte, at vi udi vores Konges og kgl. Sædes Glæde og Velstand os kunde glæde og fryde hjertelig. Det var jo saa stor Glæde for kgl. Hus, som aldrig større for nogen Konge i Danmark kan være hørt og spurgt, at kgl. M. udi Glæde efter Ønske havde hos sig udi kgl. Gæstebud med Sundhed og Velstand kgl. M. Dronningen, kgl. Højhed med kæreste Gemal, fyrstelige Svoger og kongebaaren Fyrstinde med kgl. Børn. At vi da skulde høre og komme for Øren, at der skulde været spundet paa Svig og forrædersk Traktemente, havde vi aldrig kunnet tænkt eller trot, førend vi høre om saadant at gaa Rettergang. Saa som det blandt os spargeres, var det af Udseende baade gruligt og farligt. Her var et kgl. Maaltid beredt, her var Kongen selv med al kgl. Sæd og Arv, undtagen Kurprinsessen af Saxen, Kongens ældste Datter, som skulde trakteres, her var kgl. egne Tjenere, som skulde anrette og frembære. Ingen tro oprigtig skulde i ringeste Maade kunne mistænkt, her skulde være nogen, der skulde fare med Svig. Dog er det kommet os for Øren, at der skulde saaledes været tillavet, at dersom det havde faaet Fremgang, skulde det have sviet ikke aleneste til kgl. Hus, men til fattige Undersaatter, som elske deres Konge og kristelige Øvrighed. Men hvorledes det gik af dermed, da blev det aabenbare, at der var Svig under, hvorom endnu procederes. Derfor, efterdi det dermed ikke er bragt til Ende, hører det ikke at handlen videre om i dette 1668 Aar, men gemmes til den 4de Traktat, som begynder paa 1669 Aar. Men baade nu og da er Guds faderlige Forsyn at prise for kgl. Hus imod al Svig og Forræderi. Og end for den Sags Skyld er dette Aar at tegnes og skrives et mærkeligt og tankværdigt Aar, at vi have endnu vor Arvekonge i Velstand ikke overvunden af Forræderes skadelige Svig og falske Fund. Saa er og dette Aar et Aar, som flyr os overflødig at betænke, hvilken stor Naade Gud har bevist Kejser, Konger, Fyrster, Herrer udi dette Aar i al Evropa, at hver Potentat for sig kan nu med god Raad og sindig Betænksomhed anrette, byde og befale, ja lade bekoste det, som for alting kan komme Gud til Ære, dem selv til Respekt og deres Lande og Undersaatter til Gavn og Gode, hvilket vi og fornemme udi sandfærdig Relation af kristelige Potentater, hver i sine Lande at være betænkt og efterkommet, nogle Kirker, Klostre og Hospitaler at fundere, stifte, bygge og forbedre, nogle Akademier og Skoler at oprette og formere, nogle sine Lande at forbygge med Gudsfrygt, Troskab, fast Forbund og Alliance, nogle sine Fæstninger og Slotte at fortificere, beskanse og forbedre, nogle sig at forsikre baade om indvortes og udvortes Fred og Enighed. Den Naade har og Gud velsignet vor allernaadigste Arvekonge med, at han, den Stund Gud har benedidet H. M. med Fred, har han og søgt at have Fred baade udvortes for sine Lande og indvortes udi sine Lande, at hans Kongeriger kunde være rodfæstede og stadfæstede. Derfor har H. M. saa inderlig med Taksigelse til Gud erkendt den Naades Velgærning som Guds eget Forsyn og Skikkelse, at Kursaxen med Fyrstendømme Holsten skulle med Danmark sammenbindes udi fortroligt. Svogerskab ved inderlige Kærligheds Baand. Derover ere ikke Akademi, Kirker, Skoler, Hospitaler, Børnehus og de Fattige forglemte, men naadigst betænkte af H. M., hvorved Kirketjenere og fattige glæde sig saare og takke Gud og Kongen hjærtelig. Hvor højlig denne kgl. Residensstad fryder sig ved kgl. Forsorg og Mildheds Forsyn med Fortifikation og anden Naades Bevisning, er tilforn ommeldt. De Fæstninger udi Jylland og Norge, som og i Holsten tilligemed Undersaatterne have og fundet kgl. Besøgelse og naadigst Tilsyn, sær ved egen Person og sær ved extraordinære kgl. Kommissarier. XXI. Bygninger udi Landet. Landet finder udi dette 1668 Aar herlige Prydelser og berømmelig Sirat af de herlige Bygninger, som K. M. har ladet foretage og mestendel fulddrive, at endog fremmede Herrer have Lyst dem at bese og besøge tilligemed Akademiet, Kirkerne, Hospitalet og Børnehuset, at de endog maa bekende, det at findes udi dette tilforn med Fjenden ruinerede Danmark, som er værd at bese. Udi dette Aar er den Ort og Plads, som tilforn kaldtes Hjortholms Mølle, hvorved i gamle Dage var en meget anselig Herregaard, kaldet Hjortholm, hvilken Plads da Rentemester Henrik Müller ejede, nu kommen udi H. M's. Ejendom og da straks er Navnet forandret og til Tinge oplyst, at den skulde herefter kaldes Frederiksdal og ikke nævnes med forrige Navn. Der var paa Møllen anrettet et meget herligt og nyttigt Kobberværk med Hamre og Sakse, som Vandet omdriver, til at smede Kobber og til at drage Messingtraad, hvilket Værk havde kostet Rentemesteren mange Penge og var nu kommet udi god Esse og Fuldkommenhed, og var ved Møllen opbygget adskillige skønne Huse til Haandværksfolk, som Kobberet skulde forarbejde til Kedler og Pander og andet Arbejde, som kunde blive fortinget. Der var og Huse til dem, som forarbejdede alle Slags Messingtøj, Lysestager, Bækkener, Plader og andet, hvad der nævnes kan, at der skulde intet fattes Arbejde og Værk for hver, som det vilde fortinge og købe. Det Værk altsammen lod Kongen blive udi Esse og forrige Skik og Brug og forpagtede Møllen, Værket og Husværelserne alle bort for vis aarlig Afgift. Men udi dette Sommer har H. M. ladet fuldfærdige der ved Frederiksdal en meget herlig og ypperlig Dyrehave med Grøfter og Pallisader omkring. Pallisaderne bleve forordnede der omkring at skulle være tykke og stærke, 4 Alen høje, og skulde svides og brændes saa vidt de skulde sættes i Jorden. Ovenpaa Pallisaderne skulde slaas Torne meget nætte og tætte, saa at ikke Dyrene derover ved nogen Lempe skulle komme, ikke heller skulle Harer og smaa Dyr kunne komme der igennem. Og vare store Grøfter langs udenfor Pallisaderne. Her blev og gjort en Kongevej ligefrem fra Kjøbenhavn til Frederiksdal over Bække og Dale, over Søer og Moser, saa at hvor de vare høje, bleve de jevnede og hvor Dale vare, bleve de opfyldte, og hvor Søer vare, bleve de dæmmede med Jord og Fasciner, og hvor Moser vare, bleve Ris og Træer afryddede, at Vejen ubehinderlig skulde gaa lige frem. Der havde H. M. gæstebudt sin Svoger Fyrsten af Holsten med hans Fyrstinde, som og personlig var tilstede hos H. M. Dronningen, kgl. Højhed og hans Prinsesse, som og de andre kgl. Børn og Hof. Udi dette 1668 Aar ere og kostbare Huse og Lysthuse og prægtige Bygninger anrettede paa Dronninggaard, hvor og hendes M. Dronningen havde sin Svoger med højbaarne Fyrstinde Kongens Datter til Gæst og for dem anrettede et herligt kgl. Maaltid og Hans K. M. med kgl. Højhed, Prinsesse og kgl. Børn præsenterede. Udi dette 1668 Aar er det gamle Herresæde og Adelsgaard af fordum kaldet Torbenfeld nu kommet udi Majestætens Eje, ret paa de Tider, som Gud allermægtigste havde givet Kongens Datter Kurprinsessen af Saxen en ønskelig og glædelig Forløsning med en ung Prins, hvorfor, som H. M. det straks blev forkundskabet, af Glæde til evig Amindelse lod denne Gaard kalde Frydendal, som tilforn kaldtes Torbenfeldt, og derpaa gav kgl. Befaling, at alle skulde kalde samme Gaard Frydendal. Udi dette 1668 Aar behagede det H. M. at forandre de Bondegaardes Navne, som han tilforn havde foræret Rigens Admirals Frue, Fru Edele; disse Gaarde kaldtes tilforn Rumpe, men i dette Aar ere de blevne kaldte Edelgave af den Oprindelse, Fruen hed Edele, Gaardene ere en Gave af Kongen. Samme Aar blev den Sted udi Holsten, som tilforn kaldtes Christianspris, der af Begyndelsen var en herlig Fæstning af højlovlig Kong Christian 4to opbygget og siden sløjfet, igen stærk befæstet, at skulle herefter kaldes Frederikspris, en herlig importerlig Fæstning for Holsten og Jylland. XXII. Bygning udi Kjøbenhavn. Udi dette Aar ere udi Kjøbenhavn mange herlige Bygninger foretagne og mestendels fuldfærdigede, nogle af H. kgl. M. Kongen og nogle af hendes kgl. M. Dronningen, nogle af Hofbetjente, nogle af Borgere. Udi dette 1668 Aar er det anselige Hus fra Tøjhuset til Provianthuset, udi forrige Aar anfanget, nu med Sparreværk og mestendels med Kobber betakt. Dette Hus synes at skulle kaldes Ars, Lex, Mars. fordi ovenpaa, efter Beretning, skal være Konstkammer, midt paa i det mellemste Loft skal være Kongens Liberi og Bøger, underneden skal være de store Krigsstykker, hele og halve Kartover og andre grove Skud, og var det det første Hus, som Kobbersmedenø takte udi Danmark, dog det lidet Spir, de takte for Kansleren, regnes ikke for et Hus. Tilforn plejede altid Blytækkerne at tække Tagene, enten der skulde Kobber, Bly eller Skifersten til, men i dette Aar erlangede Kobbersmedene den Frihed, at de maatte arbejde, hvor der skulde tækkes med Kobber. Dog blev dette Hus ikke fuldfærdiget med Tag udi dette Aar, videre derfor derom hører til den fjerde Traktat. Her blev i dette Aar anvendt stor Flid og megen Omkostning paa Bygning og Lustereværk baade i Kongens og Dronningens Have paa de herlige og anselige Pommeranshuse og paa de store Lysthuse, Rendebaner og hine mange Billeder af Sten og Træ og meget Gardinsværk, som blev sat for Kvartererne om Urterne og udi Gangene, saa og ved Siderne af Haven udi stor Mangfoldighed, som og konstrige Pyramider og Spidse og Siratsporte udi Haverne, item ny extraordinære Vandspring og kostbare Vandkonst der sammesteds, hvilket altsammen ikke er kommet til sin Fuldkommenhed udi dette Aar, derfor gæmmes det til den fjerde Traktat at skrive om, naar den bliver fuldfærdiget. H. M. udi dette 1668 Aar har ladet koste det skønne Hus og Gaard med 4 Huse indbyggede, som er ved Kongens Stald ved Enden ud mod Stranden lige for Kongens Bryggers til en Residens for Kongens Staldmester, at Staldmesteren altid kunde være i Nærværelsen hos Stalden til Majestætens Opvartning og Tjeneste. Der nedenfra, saa vidt ud for Bryggersot ud med som den gamle Løngang gik til Vandkonsten og saa hen ud til den yderste Vold udi Stranden er afvist og afpælet Pladser til fornemme Folk af Adel, kgl. Betjente, Krigsofficerer og Borgere, som det have begæret grundfri at bygge reelle Kjøbstedsbygninger derpaa, og er allerede af mange gjort Begyndelse derpaa, hvilke ikke her kan specificeres, førend de blive færdige. Udi Kjøbenhavn skal udi dette 1668 Aar findes opbyggede af Adel, Indbyggere, gejstlige og verdslige, over 30 Huse og Gaarde, foruden Indhuse og hvad hellers udi Gaardene er forbedret. Udi dette Aar er sket Forandring udi Kancelliet baade paa Bygning og Personer. Tilforn var fordum et Kammer til Kansler og et til Sekretæren, men nu ere 2 andre tilbyggede, et til Vicepræsident og et til Sekretær Peter Schumacher. Paa Personer er sket Formerelse, at foruden Kansler, som holdes at være Præses i Kancelliet, er tilforordnet Vicepræsident, og var ædle, velbaarne Kristoffer Parsberg første Vicepræsident udi Kancellikollegio og velb. Erik Krag og Peter Schumacher vare de første, som vare titulerede Kancelliraad, de andre, som vare udi Kancelliet, vare fordum titulerede Kancellijunkere, fordi da vare de alle af Adel efter Geburt. Paa Skatkamret er ingen videre Forandring gjort end som udi den anden Traktat til forrige Aar indføres og beskrives. Saa ikke heller paa Holmen udi Admiralitetet og Søetaten, men udi dette Aar ere 3 Skibe af ny opsatte at bygges, hvoraf det ene er og udi samme Aar kommet i Vandet og forbygges, de andre to staa endnu paa Landet. XXIII. Maleficie Justits. Krig og Ufred udi Lande og Riger ere jammerlige, ikke aleneste derfor, at Lande og Riger, Byer og Stæder derved ruineres, ødes og fordrives og mange godt Folk komme fra al timelig Velstand udi Armod og Elendighed, men endog deraf, at den efter sig, naar den er kommen til Ende og Fejde er bragt til Fred, efterlader saa meget ondt, saa megen ond Art, ond Rod, ond Krud, ond Lyst, Attraa og Begjærlighed til mange store, grove Synder og Laster, til Tyveri, Røveri og anden grulig Uterlighed, det har Tydskland fornummet efter den langvarige tydske Krig, da man mente, at alle maatte være kede og lede af Ufred baade at lide og gøre, da er blevet fundet paa Veje og Stier, i Skov og Skjul saadan Usikkerhed, som udi aabenbar Fejde, at vandre paa Livet hvo der var foraarsaget at vandre paa deres retfærdige Veje udi Frygt for Røvere som for aabenbare Fjender. Det har og Danmark fundet, end saa længe efter Landekrig, udi forgangen Aar. Her kommer idelig Klage af deres Hjerter, som maatte føle Plagen, ikke den ene men de mange klagede over dristige Tyve, som uforfærdet besøgte dem i deres Gaarde og Huse at rane og stjæle fra dem, hvis Fattigdom de med stor Møje, efterat de vare af Fjenden forarmede, havde samlet sig til Fremtarv. Andre klagede sig ikke at kunne paa Veje og sin Rejse af Fornødenhed, uden de skulde som i aabenbar Fejde mod Fjenden være rustede baade med Folk og Konvoj, Vaaben og Værge og endda næppe undgaa Livsfare, alle de jamrede sig at have ved Morderes og Røveres Haand mistet Slægt og Venner, Mand og Søn paa deres retfærdige Rejse. Det var jo visselig at undre at nogen turde tage sig slig Dristighed til, synderlig udi det Land, hvor Herskab og Øvrighed selv residerede og holdt over Fred, Ret og Sikkerhed, de da turde slaa sig tilsammen i Hobetal og lure paa uskyldige vejfarende Folks Gods og Blod, uanset det højligst ved Bud og Forbud var forbudt og aflagt, at ingen i slig Maade maatte lade sig finde udi Skov og Skjul paa Veje og Rejse, udrustede med Bøsse og Værge, uden de, som af Fornødenhed med Gods og Penge at fremføre vare rejsende. Men de, som havde Smagen af den onde Art, agtede hverken Bud eller Forbud, hverken Trusel eller Straf, saa at Kongens aabne Forordning maatte udgaa udi dette 1668 Aar, at ingen ledig Karl eller Løsgænger maatte vandre og gaa hverken med Bøsse eller Vaaben eller Værge uden største Straf. Og alligevel der blev mange straffede, saa bleve der dog flere tilbage, som gjorde ilde, hvorfor H. M. maatte lade udkommanderes Ryttere, som bevæbnede og rustede maatte jage udi Skovene efter Røvere og Fribyttere, hvorved nogle sagtedes og afstode deres Vane, nogle bleve fangne og straffede, dog alligevel bleve de onde ikke udryddede. Iblandt andre, som bleve grebne og rettede, var en af Skælmeri, Røveri og misdædiske Gærninger overmaade navnkundig, hans Navn var Per Ørløse, fordi han tilforn for Uære og Skælmeri havde mistet det ene Øre ved Bøddelens Haand og dog ikke kunde aflade fra Misgærninger, men deraf blev saa berygtet som en Mirakkelsmester, der saa længe kunde igennemgaa sin Udyd og misdædiske Værk, at fast alle vidste baade om ham og hans Gærninger at sige og tale. Denne Per Ørløse var en Bondesøn udi Sæland, en liden tyk, uanselig Kompan, at han for Øjnene saa intet ud til at drive de Stykker, som bleve sagte om ham. Han blev fangen ført til Kbnh. Slot og der kastet i Taarnet, og fordi han var saa berygtet, vilde H. M. selv se ham, derfor befalede at han skulde en Dag føres af Taarnet ud paa Gaarden udenfor Gemakket, hvor Kongen stod og saa ud ad Vinduet paa ham. Og der han saa, han var saa uanselig, liden og tyk, moxen saa tyk som lang, spurgte han ham, om han var den Per Ørløse. Da svarede han ret »budt« ud: Ja, jeg er den samme. Kongen spurgte, om han havde gjort saa meget ondt, som Rygtet gik. Han svarede dristelig ja. Kongen sagde: da skal du ikke gjøre det mere. Da sagde han uden Skam og Blusel: ja det ved jeg vel, derfor er jeg kommen her. Intet bad han for sig og intet klagede han sig, men ligesom tilforn i Gærningen, saa nu da i Ordene. Men af alt det, han havde gjort, blev sagt, der han skulde lide, gik intet ham saa haardt til Hjærtet, som det han havde gjort ved en liden Bondedreng, som af sin Fader var udsendt i Skoven at hente hans Øg. Da kommer samme Per Ørløse til denne liden Dreng i Skoven og spørger ham, hvor han vilde gaa og hvad de talte i Byen om de Folk, der var i Skoven. Den liden Dreng sagde, han hørte ingen Tale, om nogen var i Skoven uden om Per Ørløse. Da spurgte han, hvad de sagde om ham. Drengen svarede: De sige, det er en svar Skælm og Morder. Han sagde: Mon han havde myrdet nogen af dem. Drengen sagde: det har jeg intet hørt. Da svarede Per Ørløse: Kom med mig, jeg skal vise dig, hvor dine Øg gaa. Da gaar Drengen med ham og han tager Tømmen fra Drengen, og som han kommer did i Skoven med Drengen, som han vilde, kastede han Tømmen om Halsen paa Drengen og binder Drengens Arme og saa kaster den anden Ende op i et Træ og drager han den arme uskyldige Dreng op med Tømmen om Halsen og hænger ham i Træet og gaar sin Vej og lader ham hænge, indtil Faderen fandt ham død, hvoraf Forældrene toge sig saadan Sorg til, at de straks derefter døde. Udi dette 1668 Aar sad han længe i Taarnet, men ved Mikkelsdagstider blev han bortskikket til Slagelse, hvor han for sine mis- dædiske Gærninger blev greben, at han og der skulde lide, hvor han blev parteret og lagt paa 4 Stejler. Dette maa vel tegnes til Eftertænkning, hvor farligt det er at komme i med Synden og hvor haard Synden kan gøre Mennesken, at der er ingen Lydighed i dem mod dem, som deres Affekter angribe, og hvor blind Synden gør sine Tjenere og hvor den dog kan klemme dem paa det sidste. Her var udi Byen dette Aar en Baron og Friherre af høj Byrd, hvorpaa han dristede og derover om Natten gik grassat og kom i Færd med Byens Vagt og stak en af dem til Døde. De andre af Vagten greb ham straks og satte ham i Slutteriet og siden for sin Gærning blev dømt paa Byens Raadstue fra Livet, dog paa K. M.'s Naade. XXIV. Forgift. Ild. Vand. Det som udi dette 1668 Aars Sommer paa Dronninggaard passerede med Forgift udi Spise, hvorom ikke efter Magten men efter Retten er procederet, giver os mærkelige Betænkninger om Guds faderlige Forsyn og forsynlige vaagne Øje over Konge, Fyrster og Herrer; mod dem vil Gud ikke, at nogen dristelig med Forgift skal skæmte, men skal hver forvare og bevare deres Herres Liv, Legeme og Sundhed, saa vidt dem muligt, som tjene og underligge deres Herre enten for Løn eller af naturlig Underdanighed. Ildens Nytte agtes ofte ringe, uden aleneste til den naturlige Varme og udvortes Brug til Fornødenhed. Vel maa Konger, Fyrster og Herrer have Præservativ mod Forgift ved naturkyndige Lægers Haand beredt, men hvor underlig Gud udi Naturen ved Ilden har dem præserveret, er vel at betænke og takke Gud for. Hvad Forgift angaar, staar aldrig nogen i højere Fare end kristelige Potentater, ikke saa meget ved falske Folk og Forrædere, som ofte er hørt, sær ved utro Tjenere og falske Undersaatter, sær ved fremmede Religions Mennesker, hvilke formedelst pavelige Buller og Breve ere saa bedaarede, at de holde det for en Guds Tjeneste at skænde en retsindig kristelig Fyrste og Herre, men og i andre tusinde Maader, som de selv hverken vide eller betragte. Fyrstelige Personer forlyste sig meget med Dyrejagt og fange de Dyr, som de selv ikke vide, om de have været sunde eller forgivne, om de kunde være skudte og skadede tilforn af en forgiftet Kugle, hvis Forgift udi det ganske Korpus sig udbreder Tid efter anden, eller det kan være bidt af en ildsk Hunds forgiftede Tand eller af forgiftede Orme og deres Forgift, dog intet at tale, hvor begærlige Hjortene ere efter forgiftede Hugorme og Slanger, dem at tære og sluge, at det maa i højeste Maade tilskrives Guds naadigste Forsyn, at Fyrster og Herrer saa mildelig bevares, at de udi Hobetal ikke forgives, som spise af deres Kød, men naar vi betænke den Lægedom derimod, som Gud saa ubegribelig har indplantet udi Ildens Natur, da kunne vi ikke andet end prise Guds uudsigelige Naades Velgærning. Om end et Dyr kan have udi sig slugt baade forgiftige Orme og forgiftede Urter og idel Forgift, at samme Dyrs Kød saa med Forgift kunde være vant, saasom det var selv aldeles Forgift, og kommer saa til Ilden enten at sydes eller steges, saa bliver det ved Guds milde ubegribelige Forsyn saa sundt til Menneskens Føde, at de, som det æde, naar det er søden eller stegt, have baade Kraft og Vederkvægelse deraf udi Spise og Underholdning. Dette er end befundet og forsøgt udi merkurialsk stærk Forgift, at naar det er kommet udi Spise, Suppe og Søbe og det siden er sat til Ilden og kogt eller stegt, da er Forgiftens Kraft svækket og ikke blevet den dødelig, som det har indtaget udi Spise uvidende. Jeg vil her referere en Historie, som jeg selv mindes har sig tildraget udi Kbnh. Andre kan læse derom andre Historier optegnede af Historieskrivere. Her var udi Kbnh. en Mand boende paa Vestergade, hvis Navn jeg vel ved at nævne, dog bør ties, men Gærningen omtales historisk. Denne Mand havde sin Ægtekvinde. Saa var der paa Gammeltorv en Kvinde boende, som havde sin Ægtemand. Denne her Kvinde var kommen i god Kundskab og Omgængelse med den Mand paa Vestergade, som var en berygtet 1) rig Mand. Denne Mand af Satans Indskydelse fik Sind at ville være af med sin Ægtehustru og nyde den andens Fællig, eftersom hendes Mand desimidlertid døde. Denne samme Enke havde samme Sind og gjorde et med den anden Mand, som havde sin Ægtekvinde levende. De lagde først op at forgive Kvinden; der det gik ikke an, vare de om at kaste hende i deres Brønd at drukne hende, eftersom hun var en skrøbelig Kvinde. Der Kvinden var kastet i Brønden, gik Talen saa, som om hun selv skulde været sprungen der ned. Men som der kommer Syn og Folk at bese hvad der var sket, agtede de, hvorledes Kvinden udi Brønden holdt om Kæden ved Jungen 2) med sin Haand og det hellers var kommet __________ 1) bekendt. 2) Spanden. i Røgte om Omgængelse med Enken og Manden, bleve baade Manden og Kvinden grebne tilligemed Tyende, som tjente Manden, saa at Sandhed blev aabenbaret og de bleve rettede og justificerede for deres Gærninger. Da gik Bekendelsen førend de døde, at de havde 2 Gange givet den Kvinde, som blev kastet i Brønden, Forgift, engang udi sød Grød, en anden Gang udi Pølse, og begge Gangene havde de kommet Forgiften i Spisen, førend Grøden og Pølsen blev saaden, saa Kvinden aad baade Grøden og Pølsen og skadede intet af Forgiften. Endnu mindes jeg en Historie, sket udi Børnehuset, der jeg, som nu, var Præst der til Steden. Der blev en merkurialsk Salve beredt til 4 Børns Hoveder; som de om Aftenen dermed bleve smurte, vare de 2 døde fundne om Morgenen og Kvinden, som smurte dem, blev saa ophævet udi Ansigt, Hoved og Hænder, at hun var moxen ukendelig og dessperat om Livet, saa det er en meget farlig Ting med Forgift og varlig med at omgaas, intet at driste og skæmte med, udi det Haab, at den koges ved Ilden, ikke heller formaste sig at spille dermed, om man indbilder sig at vide Maade, det at dræbe fra sin Virkning. Udi dette Aar er det klagelig betænkt og forordnet at sætte Pumper udi alle de Brønde, som vare paa Gaderne og aabne Strædet, og det mest af den Aarsag, at naar de havde fornøden at rense disse Brønde, da fandt de ofte udi dem smaa Børn, som derudi vare af slemme letfærdige Horer henkastede; at de ikke saa lige skulde have der deres Tilløb, er berammet at Pomper skulle sættes i Brøndene og siden lukkes og dækkes oven over med Bræder og Fjælle; der de ikke kunde kaste Børnene fra sig udi Brøndene, slængte de dem hen udi Gaderne. Porte og Bislag. Og saa gaves Aarsag at søge efter de Morderinder Horerne, naar man fandt Børnene, i den Sted ingen vidste at søge efter dem, naar deres Børn laa i Brøndene. Udi denne Sommer blev fundet et lidet nyfødt Barn, indlagt udi en malet Kramæske og var sat udi Kulen paa den ny Kirkegaard uden Nørreport, og var stor Ynk at se, hvor de havde vredet og bøjet det arme Nor, førend de kunde faa det udi Æsken. Der følger stor Ulempe, at Kulegraveren lader Kulen staa aaben om Natten med Ligene, som der udi om Dagen nedsættes, saa at hver kan sætte ned hvo de ville, under den Prætext, saasom det skulde være fra de Fattige. Og mest Ulempe har sin Udspring deraf, at der er ingen Præst forordnet at have Tilsyn med Kulegraveren at vide og svare hvo der nedsættes, om Øvrigheden blev foraarsaget at spørge derefter; dertil kunde de Fattiges Præst forordnes til Inspektion over Kuglegraverne. Diarium paa det som udi dette 1668 Aar er sket udi Kbnh. og andensteds efter denne Traktats Indhold. Til Nyaar 1668 holdt Præsident Dr. Peter Bullich første Session paa Kbnh. Raadstue, efterat han tilforn før Jul den 18. Dec. var introduceret til Præsidents Sæde og Dignitet paa Raadstuen af ædle velbaarne Hr. Statholder Kristoffer Gabel. Til samme Nyaar fik Stadstjenerne, som passede paa Præsident og Borgmestre, ny Frihed og nyt Liberi, at de skulde ikke kaldes Bysvende eller Stadstjenere men Herretjenere og fik røde Kjortler med Stadsvaaben paa det ene Ærme og graa Hatte. Til samme Nyaar blev Rodemestrene givet Frihed for Skat og Kæmneren for dem paa Byens Vegne Skatten at udlægge. 2. Jan. blev opslagen paa Byens Raadstuedør, at ingen Raadstueproces var at holde udi Januari Maaned, af Aarsag Præsidenten fordrede Rigtighed om Raadstuehandelen. 3. Jan. mellem 3. og 4. Jan. om Natten paa Gaden bleve 3 Personer ihjelstukne. 9. Jan. om Natten kom en stor Storm, Blæst, Slud og Vandløb, som kontinuerede Dagen ud, at man ikke uden Frzgt for Fare kunde komme mellem Huse og Døre, og frygtedes hastig overfaldende Ulykke og Undergang, dog Gud af Naade vendte dette. 10. Jan. er forordineret, hvorledes med det ferske Springvand skal forholdes og for Direktor og Inspektor for samme Vand, om Mestrenes og Svendenes Dagløn og Vandkompagni. Februar. Udi denne Vinter indtil denne Maaned og siden derefter var saadan mildt Vintervejr, at Soldaterne ubehindret kunde anfange Arbejde. 2. Feb. Udi dette Aar indfaldt Kyndelmissedag paa Fastelavns Søndag og blev af Prædikestolen forhandlet Kyndelmissedags Evangelium. 10. Feb. blev M. Movrids Kønig kreeret Dr. Theol. af K. M., og tog Kongens Brev derpaa. 11. Feb. løb en Karl udi Lyngby Væddeløb med 10 Kvindfolk og vandt en Tønde Øl, hvorfor Præsten procederede med dem, at de alle maatte staa aabenbar Skrifte, fordi de havde vanhelliget den Dag, som var Taksigelsesdag for Stormen. 12. Feb. fik Kbnh. og Christienshavns Borgere kgl. Frihed, at ingen maa bage eller brygge til Soldaterne og Militien og ingen maa Brød til Forprang andensteds fra, enten til Soldater eller andre, indføre uden edsvorne Skatteborgere. 12. Feb. blev anbefalet Præsident, Borgmestre og Raad med Bagere og Bryggere at have Inspektion om Vægt, Maal, billig Pris for de købende. 14. Feb. blev forbudt, at ingen maatte hverve og tage Folk an udi Danmark og Norge uden til Kongens egen Fornødenhed, under 500 Rdl. Straf for hver Person de antage. 17. Feb. blev en Mandsperson funden død udi Stranden neden for Højbro. 24. Feb. begyndte Soldaterne at afstikke og grave paa Amager til de ny Volde. 26. Feb. var berammet at Dr. Fielcke skulde holde Orationem introductoriam at være Adjunctus professor theologiæ, men blev opsagt af ham selv. 27. Feb. gjaldt en Skæppe Rug her udi Byen 2 Mk. 4 Sk. og en Skæppe Byg 28 Sk. Marts. Det milde Vejrlig med Nattefrost gav os Frygt for Misvæxt og Skade paa Rugsæden, men Gud imod al menneskelig Gisning vendte det saa, at efter Høsten samme Aar kunde vi købe en Skp. Rug for 13 Sk. og en Skp. Byg ringere end 12 Sk. 10. Marts blev ved kgl. Befaling budet hver, som havde Pladser i Kbnh., at bygge og brolægge inden S. Hansdag. 25. Marts indfaldt Vor Frue Dag i Fasten paa 4. Paaskedag og blev holdt hellig samme 4. Paaskedag. 1. April begyndte Soldaterne, der laa i Garnison udi Kbnh., at grave Volden op mod Studiestræde til at lægge den store Vandhvælving, som der nu findes. 4. April forordnet, hvorledes med Tienden af Træ og Tømmer i Norge forholdes skal efter alle Sorter. 14. April bleve de Rettersteder, som stode paa Hallandsaas og Nytorv, flyttede til de Steder, de nu staa, ved Kastellet og paa Amager. 1. Maj begyndte Murmestrene at lægge Grundvold til den store Vandvælving mod Studiestræde og kontinuerede saa at den blev færdig til Augusti Maaned. 26. Maj maa tegnes for det kgl. Hus uforglemmelig, fordi den Dag anno 1663 blev Korfits Ulfelds Forræderi, som han da efter Pardon igen paa ny havde fattet, aabenbaret. 27. Maj angik Herredagene og fik Ende til Augusti Maaned. Hver Søgnedag Formiddag spændtes Retten Klokken var 9, og blev siddende indtil Klokken var 5 Eftermiddag, uden om Fredag, da begyndtes til 12 slet og kontinuerede til 7 ad Aften. 1. Juni begyndte Murmestrene at lægge Grunden til Vesterport, 4 Alen tyk, og kontinuerede at de fik Porten og Hvælvingen og Kortegalen derhos færdig til Martini samme Aar. 8. Juni tegnes for de fattige udi Hospitalet Varto til Ihukommelse, at dets Volde om Ny Varto 1661 bleve paa denne Dag sløjfede. Dermed gik deres Haab om Varto igen at besidde paa denne Sted. 27. Juni bleve først Torvefanerne opeatte for Borgere og Høkere at købe efter. 6. Juli faldt saa store Hagl og saa mangfoldige, at de skjulte Jorden. En Hagelsten vejede et Lod. De vare ikke naturlige hvide og trinde, men grønne, blaa, hvide og nogle saa ud som pigede Morgenstjerner og gjorde stor Skade paa Vinduerne paa Frederiksborg Slot og nogle Steder der omkring paa Kornet. 14. Juli blev først den Invention med den ny Pantevogn set paa Kbns. Torve for Raadstuedøren, der ved Byens Kæmner Peder Turesen [blev] opført. 18. Juli kom Fyrsten af Holsten, solenniter indført udi Kbnh., med hans Fyrstinde Kongens Datter, efterat de tilforn havde holdt Bilager udi Holsten. 22. Juli skrives betænkelig for Freden, der 1667 blev sluttet imellem England og Holland. 20. Juli døde Sognepræsten til Holmen M. Hans Hansen, ham succederede M. Nikolaus Lundius, som var Sognepræst udi Nestved. 21. Juli om Natten døde Jakob Andersen Raadmand udi Kbnh. 25. Juli holdt Dr. Erasmus Bartholin Orationem gratulatoriam for Fyrsten af Holsten og hans Fyrstinde paa øverste Academiæ Auditorio udi Kongens, kgl. Højheds og Fyrstens Nærværelse og Paahør. 27. Juli mellem Søndag og Mandag om Aftnen ved 10 slet døde Dr. Hans Svane, som var Erkebiskop og Kongens Raad og Assessor udi Collegio Status, ham succederede Dr. Johan Vandal at være Biskop over Sælands Stift. 27. Juli blev ved aabent kgl. Forbud højlig forbudt at tage Tilgift af Bønderne paa deres Skatter. 28. Juli. Paabud om Smør og tør Fisk at give til Skat udi Norge til Flaaden. 30. Juli blev Peder Ørløse, en overgiven Misdæder, bortført af Taarnet til Slagelse at rettes. 2. Avg. ihukommes, fordi da 1663 skede af alle Prædikestole Taksigelse, fordi Gud havde aabenbaret Korfitses Forræderi. 11. Avg. blev Erkebispen Dr. Hans Svane begraven paa Adelsmaner med Vokslys baaret for Liget af 8 Skolespersoner, som hver fik 2 Alen Klæde. Liget stod under Prædikestolen, saa længe Prædiken varede. Ligkisten var overdragen med Korduan og sorte Silkefryndser om Siderne og Enderne med 6 foramulerede sorte Ringe og Plader med hans Navn og Vaaben; der var og Vaaben bundet paa Lysene med Sløjfer. 16. Avg. tegnes til Ihukommelse, at H. kgl. Højhed Prins Christian kom da ind fra fremmed Land 1663, hvor han sig at forsøge havde frequenteret fra den 24. Maj 1662. 20. Avg. blev Licentiat Jørgen Fog Borgmester, samme Dag blev og Johan Lehn, Vinhandler i Kbnh., Raadmand, begge indsatte af Statholder velb. Kristoffer Gabel. 2. Sept. tegnes memorabel af det yndelige og kostbare Fredsfyr, som de hollandske her i Byen liggende Gesandter antændte 1667 paa den Sted, som gemene Maad kaldte Hallandsaas. 9. Sept. for den store Usikkerhed, som Løsgængere foraarsagede, gik K. M. strenge Befaling ud, at ingen Løsgængere og Landstrygere maatte bære paa sig Bøsse eller Værge under Straf i Jærn paa Bremerholm. 12. Sept. er berygtet af den store Ildebrand, som anno 1666 var udi London i England, begyndte om Natten 12. Sept. og varede kontinuerlig 5 Nætter og Dage indtil 17. Sept., at, som Rygtet gik, blev over 12000 Huse afbrændte ved denne Ildebrand, hvilket var til aabenbare Kendetegn til Guds Vrede, der bøjede de hævngærrige Englændere til at slutte Fred. 18. Sept. tegnes til glædelig Amindelse af Kurprinsens af Saksen Indkomst i Kbnh. 1663 af anselig Komitat, 150 stærk, havde med sig for Præst en fornemme Doktor, som var Professor til Vittenberg, Dr. Weller. Han havde til Pukkenslaar en Morian. 4. Okt. blev hæderlige og højlærde Dr. Johan Vandal ordineret til Biskop over Sælands Stift af Dr. Erik, Biskop udi Aarhus. 9. Okt. var Dionysii Dag en Fredag, da blev Landemode til Roskilde holdt om Mandagen derefter. 16. Okt. fik hæderlige og højlærde M. Jens Bircherod Kongens Brev at være Professor Theol. paa Kbnh. Akademi, og blev bevilget at han og maatte være Decanus Philosophiæ dette Aar ud, som han var før han blev Theologus. 19. Okt. kom Tidende, at Bispen udi Aalborg var død, straks var Dr. Movrids efter og ambierede dette Bispedom og derpaa fik Kaldsbrev af Kongen. Om denne sal. Biskop Dr. Anders af Aalborg var det mærkeligt nogle Aar tilforn, førend det blev Alvor, gik Rygte at han skulde været død, da var der en Sognepræst til Holmen ved Navn M. Thorkil, han gav sig strax an for H. M. og hvervede Kongens Brev paa Bispedømmet. Dr. Anders levede endda og blev Biskop nogle Aar efterat M. Thorkil var død og hjemfaren. Efter Michaelis var kommet saa mange vigtige Sager, nogle om Drab, nogle om Markskæl, nogle Gældssager, som for Kongen bleve andragne at kunde ikke opholdes til andet Aars Herredage, hvorfor H. M. bevilgede Højesteret, som begyndte straks efter Michaelis hver Torsdag og holdt det ud med Sager indtil Jul. 30. Okt. skede Taksigelse af Prædikestolene for ønskelig Forløsning udi Barnefødsel med en ung Prins, som Gud havde begavet Kurprinsesinden af Saxen, og blev Frydeskud skudt samme Dag af alle Stykker paa Volden omkring Byen. 1. Nov. aflagde Dr. Movrids sin Ed for K. M. at være Biskop udi Aalborg og blev han ordineret den 3. Søndag udi Advent af Dr. Johan Vandal, Biskop udi Sæland. 16. Nov. blev Dr. Georg Witzleben, som var Professor theologiæ og tydsk Præst paa Sorø, kaldet til theologisk Professor paa Kbnh. Akademi. 15. Dec. Eftersom Vedtræerne, som bleve solgte i Favne, vare altfor korte, lod H. M. ved kgl. aaben Befaling forordne, at hvert Stykke Træ skulde være en sælandsk Alen lang. 18. Dec. blev Henrik Jakobsen, Raadmand i Kbnh., begraven i Nikolaj Kirke. 24. Dec. blev Forbud opslaaet paa Kbnh. Raadstuedør, at ingen maatte i Juledagene eller paa andre Tider gaa med det gamle Aberis Spil, som kaldes Julebuk og Rummelpotte. 24. Dec. blev opslagen Taxt paa Brød, som Bagerne skulde bage og sælge. Et Hvedebrød skulde veje 13 Lod, et Skonroggen 16 Lod, og et Pund og 8 Lod Grovbrød for 1 Sk. Men dette blev ikke længe siddende paa Raadstuedøren. 26. Dec. om Aftenen mellem 7 og 8 brød den store ny Kam under Vesterport ud, og alt Vandet, som var i Graven, for ud ad Stranden. 27. Dec. Udi disse Juledage saa man saa mangfoldige Rotter og Mus i Vor Frue Kirke i Kbnh., som aldrig flere tilforn, at de ikke skyde at løbe, naar Folk vare tilstede, og krebe op paa Væggene til Lysarmene; om der var Lys derudi efterladt, gnavede de dem af, at de, som vare i Froprædiken, saa dem sidde paa Pladerne og gnave af Lysene. Det var jo intet saa stærk Vinter, som dem kunde tvinge dertil, at der jo tilforn har været stærkere og dog ikke blev set saadant Syn. 31. Dec. Dersom nogle Almanakstikkere forgangen Aar, førend dette 1668 Aar begyndtes, turde spaa os udi Kbnh. mere Sygdom og døde udi dette 1668 end tilforn var udi forrige 1667 Aar, da finde de sig af Udgangen og Enden paa Aaret bedragne i deres Spaadom. For forgangen Aar 1667 havde vi Fortegnelse oplæst paa Prædikestolen, at der da dette Aar skulde været død i Kbnh. 2004 Mennesker, men efter Fortegnelse paa dette 1668 Aar skal være døde 1113, derefter skal der være døde forrige 1667 Aar 891 Mennesker flere end udi dette 1668 Aar. Saa vi have i dette Aar intet andet at beskue end Guds Gærninger imod al menneskelig Gisning. Herrens Navn være lovet i Evighed. Dersom noget ydermere forekommer til dette Aars Diarium at henføre, skal dette ikke forbigaas at optegnes.